194 
kombineras därvid med ett af Mc Lean föreslaget för- 
farande. Metoden, som här nedan beskrifves, har jag 
pröfvat â ett stort antal blad ur det Rostianska herba¬ 
riet och funnit leda till goda resultat. Förfarandet är 
följande. De under ett eller ett par dygn med alkoho¬ 
liskt kali behandlade växtdelarna uttvättas noggrannt i 
vatten och neutraliseras därefter med 20 -ig isättika. 
Efter förnyad uttvättning förtränges vattnet på vanligt 
sätt med alkohol och materialet öfverföres successivt i 
xylol och paraffin samt behandlas i öfrigt enligt föreskrif¬ 
terna vid vanlig mikrotomteknik. För färgning af ele¬ 
menten använde jag 2^-ig fuksinlösning med differen¬ 
tiering i syrealkohol. Ett visst intresse erbjuder an¬ 
vändningen af genom svafvelsyrlighet af färgad fuksin. 
D^tta redan af Mc Lean förordade reagens visar näm¬ 
ligen en specifik affinitet till förvedade element, hvilka 
regenerera färgämnet och därvid af detta färgas. Där¬ 
emot förlorar vedsubstansen vid behandlingen med kali- 
hydrat förmågan att med floroglucin-saltsyra rödfärgas. 
Bland ofvanstående undersökningar erbjuda kanske 
iakttagelserna öfver växtfärgämnena $et största intresset, 
då dessa substanser i allmänhet räknas såsom mera 
labila och öfverhufvud lätt förgängliga. I den arkeolo¬ 
giska litteraturen föreligga emellertid vissa uppgifter, 
som ge vid handen, att torkade växtdelar af anmärk- 
ningsvärdt hög ålder, t. ex. i egyptiska mumiegrafvar, 
stundom visat de naturliga blomfärgerna i behåll. Man 
liar till och med velat påstå, att ifrågavarande växtdelar, 
till följd af någon numera okänd preparation, ha klarare 
och mera intensiva färger än torkade nutida växters. 
Detta gäller icke minst om röda och blå färgämnen, 
hvilka, såsom fynd i mumiegrafvar visat, ha öfverraskande 
skarpa och klara färger (Unger). Gfenom mina iaktta¬ 
gelser torde tillförlitligheten af dessa uppgifter nått be- 
