'200 
den torra, rama sanden passade ju ej för den växten. 
Vid närmare granskning under förstoringsglas fann jag 
emellertid — sedan jag kommit hem — att det var 
Montia fontana. Men hur har hon kommit dit? 
För att besvara denna fråga få vi gå 25 à 30 år 
tillbaka i tiden. Då fanns hvarken vägen eller barr¬ 
skogen norr om densamma. Stigen på vallen fanns 
emellertid, och vallen utgjorde gränsen mellan den då¬ 
varande Sandskogen och Öja vidsträckta mosse, i hvil¬ 
ken äfven Montia växte. På vallen tog man af ben¬ 
kläder och skodon och vadade ut till den fasta torfmarken, 
som bildade större och mindre öar i dyvattnet. På dessa 
öar fick man Juncus- och Carexhybrider, och mossens 
klenod, den vackra Dianthus superbus, som nu är så 
godt som utrotad, sedan den forna mossen ombildats 
till bördig åker och gräsmark. Härifrån till ridvägen 
gå s. k. brandgator tvärtigenom den planterade skogen. 
En af dessa brandgator är under senhöst och vår 
ganska vattensjuk, och på densamma växer Montia 
ganska rikligt, naturligtvis såsom en relikt, och att den 
kan hålla sig kvar där, är ju ej besynnerligt, men att 
den ännu den 20 maj kunde hålla sig kvar vid Sandvägen 
är nästan oförklarligt. Den 12 juni var det lilla Montia- 
beståndet totalt förtorkad t — få se, om den lilla relikten 
kommer igen nästa vår. 
» 
