265 
Dessa ex. öfverensstämma med de vanliga exemplaren 
af »S. scotica», äro som nämndt fullt fertila och kunna 
således icke anses som hybrider, utan utgöra en form 
af S. Linnœi. 
I öfverensstämmelse med Moss’ framställning anser 
jag, att just denna typ af arten bör betraktas som 
hufvudtypen, emedan Linnés beskrifning af Sper gula 
saginoides ej särskildt markerat någondera typen och 
Peichenbach vid uppdelningen af arten ( i Spergella 
saginoides och Sp. macrocarpa) sålunda hade rätt att till 
hufvudtyp välja den typ, han ansåg lämpligast eller 
riktigast och för den behålla Linnés artnamn. 
Den viktigare nomenklaturen för arten och dess 
båda huvudtyper blir följande: 
Sagina Linnæi Presl, Pel. Hænk. II (1831) p. 14. 
Syn.: Sper gula saginoides L., Sp. pl. (1753) p. 441. 
Spergula saxatilis Wimm., Fl. Schles. (1832) p. 193. 
Sagina Spergella Fenzl, Verbr.- u. Verth. -Verh. d. 
Alsineen (1833) tab. ad p. 18. 
Sagina saxatilis Wimm., Fl. Schles. ed. 2 (1841) p. 75. 
Häraf 2 huvudtyper: 
a typica Beck, Fl. N.-Oesterr. (1890) p. 358. 
Syn.: Sper geila saginoides Rchb., FL Germ. exe. 
(1832) p. 794; Icones V (1841) tab. CCII fig. 4962. 
Sagina Normaniana Lagerh., Norske Vid.-S:s Skr. 
1898 p. 4. 
Sagina glabra var. scotica Druce, New Phytol. X 
(1911) p. 325. 
S. scotica Druce, Bot. Exch. Club Pep. 1911 III 
(1912) p. 14. 
S. procumbens X saginoides Ostene., New Phytol. XI 
(1912) p. 117 p. p.; Lindm., Bot. Not. 1913 p. 267 
p. m. p. 
S. media Lindm. 1. c. (vix Brügger). 
Var. macrocarpa (Rchb.), Uechtr., 60 Jahresb. 
Schles. Ges. Vat. Cult. (1883) p. 252. 
Botaniska Notiser 1919. 
If) 
