Literatur-ôfversigt. 
59 
i en grund fördjupning och därefter undergå upprepade 
radiala samt en eller annan tagential delning. 
Ett ännu intressantare slag af nektarier förekomma 
hos Hibiscus cannabinus. På utsidan af hvarje foderblad 
finnes en nästan halfklotformig upphöjning, som på sin 
spets bär en liten, något aflång por, ur hvilken en klar, 
sockerhaltig vätska framsipprar. En liknande glandel fö¬ 
rekommer äfven på undre sidan af örtbladens medelnerv, 
men är här mindre framträdande. Poren ofvanpå glan- 
deln för in i en mycket smal kanal, som nedtill utmyn¬ 
nar i en flat håligliet, hvilken är helt och hållet uppfyld 
af ett bottnen och väggarne beklädande lager af secer- 
nerande, flercelliga hår. Hela detta märkvärdiga och 
sammansatta organ är emellertid icke att anse såsom nå¬ 
got annat än en högre utvecklad extrem form af den 
nektariebildning, som finnes hos Luffa och andra Cu- 
curbitucéer. 
Sambucus nigra har ofta vid bladskaftets bas, men 
sittande på stammen, ett par små, svagt klubbfor miga or¬ 
gan, som under ett visst yngre stadium afsöndra en söt¬ 
aktig saft. I afseende på tydningen af dessa bildningars 
morfologiska natur äro författarne af olika mening. Som¬ 
liga anse dem för stipier, andra för nektarier och till 
denna senare uppfattning sluter sig förf., i det han fram¬ 
håller, att de i motsats till stipler anläggas mycket sent, 
sedan bladet redan nått en mera betydlig utveckling. Här¬ 
till kommer, att de andra slägtena inom Caprifoliacéernas 
familj helt och hållet sakna stipler samt att de i fråga 
varande bildningarna hos Sambucus stundom alldeles sak¬ 
nas, stundom endast förekomma en och en vid hvarje blad. 
Efter att vidare liafva egnat uppmärksamhet åt en 
dol glandler hos Euphorbiacéer och Leguminoser, slutar 
förf. med att, beträffande den roll, de extraflorala nekta- 
rierna spela i växtens lif, anföra ett yttrande af Delpino, 
enligt hvilket de skulle till växten locka sådana insekter 
