24 
Literatur-öfversigt. 
lerna. Delningen fortgår därefter centripetalt. Liksom 
hos nu~omnämda Viburnum- art bildas korken hos Fran- 
ciscea eximia i bladskaftets epidermis, hvars celler, som 
äro ganska tunnväggiga, först utvidgas i tangential rikt¬ 
ning och delas radialt, därpå utvidgas i radial riktning 
och delas tangentialt. 
De växter, som nu blifvit omtalade, bilda korken kon¬ 
stant antingen i epidermis eller i det närmast under den 
samma liggande cellagret; hos Juanulloa aurantiaca där¬ 
emot bildas den än i epidermis än i det första cellagret 
därunder, ja stundom går den ännu djupare ned. Utveck¬ 
lingen är centripetal, cellerna fyllas icke med korksub¬ 
stans, hvarför de ej häller falla synnerligen mycket i ögo¬ 
nen. Stundom finner man på samma tvärsnitt korkbild¬ 
ning så väl i epidermis, som i den närmast under liggande 
cellraden. Ofriga dikotyledonéer, som förf. undersökt, öf- 
verensstämma i allmänhet med någon af de omnämda. 
Af monokotyledoria växter har han träffat bladkork 
endast hos en och annan Aroidé, nämligen hos arter af 
si. Anthurium (A. Olfersianum, mexicanum), hvilka äro 
försedda med ett egendomligt uppsväldt, stundom något 
knäböjdt led på bladskaftet. På denna bildning är det 
som korkväfnaden befinner sig; och den uppkommer här 
än i sjelfva epidermis, än i cellagren därunder, utan att 
någon bestämd regel för detta förhållande kunnat uppda¬ 
gas, lika litet som i afseende på de särskilda korkceller¬ 
nas framträdande i centripetal eller centrifugal riktning. 
Af gymnosperméer har förf. endast funnit bladkork 
hos tvänne Dammara- arter (D . australis och Brownii). 
I alla ofvan anförda fall har korkväfnaden anträffats på 
bladskaftet; hos Dammara däremot är det bladskifvan, 
som frambringar den samma. På ett ex. af D. austra¬ 
lis, som sommaren 1874 växte på fritt land i Københavns 
botaniska trädgård, iakttog han, att bladen voro beströdda 
med lätt igenkänliga, oregelbundna, svarta fläckar, ofta 
till ett betydligt antal, hvilka sågo ut att vara förorsa- 
