Literalur-öfversigt. 
23 
Ofta uppträder emellertid korken på ett egendomligt, myc¬ 
ket oregelbundet sätt i form af fläckar ocli strimmor, hvilka 
slutligen sammanflyta och bilda ett sammanhängande la¬ 
ger. Mest regelbunden och vacker har förf. funnit kork- 
väfnaden på bladskaften af Hoya , Ficus , Viburnum och 
Franciscea. 
De äldre bladskaften af Hoya carnosa äro alldeles 
inhöljda i ett gråbrunt, tämligen mäktigt korklager, som 
genom sin färg och sin ojämna yta skarpt skiljer sig ifrån 
den glatta, mörkgröna bladskifvan. På de yngre bladen 
omsluter korklagret icke bladskaftet helt och hållet, utan 
har ännu endast utvecklat sig på den ena sidan. På ett 
tvärsnitt kan man se, att det är det första cellagret un¬ 
der epidermis, som utgör härden för korkbildningen. 
Cellerna sträcka sig här först något i radial riktning och 
hvar och en delas därefter genom en tangential skiljevägg 
i tvänne nya, lika stora celler. Nästa vägg, som utvecklar 
sig, halfverar däremot icke sin modercell, utan är stäld 
4L 
excentriskt och uppkommer i allmänhet i centripetal rikt¬ 
ning, stundom centrifugalt. Den tredje väggen i ordnin¬ 
gen bildas i förhållande till den första centripetalt och 
de följande likaså. Förkorkningen försiggår centripetalt. 
Af si. Ficus har kork anträffats hos F. Dcemonum, 
rubiginosa, stipulata och Cooperi . Hos alla bildas den 
genom centripetala tangentialdelningar af det första cell¬ 
lagret under epidermis. 
Viburnum japonieum visar redan tämligen tidigt, så 
snart nämligen bladen blifvit fullt utvecklade, en begyn¬ 
nande korkbildning, vid basen af bladskaften, hvilka i ett 
senare stadium merändels äro helt och hållet betäckta 
af ett brunfärgadt korkhölster. Hos denna växt uppkom¬ 
mer korken genom delningar i epidermiscellerna, af hvilka 
hvar och en genom en tangential vägg delar sig i två 
lika stora celler. I den yttre af dessa uppstår därefter 
en andra vägg, under det att däremot den tredje i ord¬ 
ningen uppkommer i den inre af de två först bildade ceh 
