Literatur-öfversigt. 
17 
2:ra Typen: Sidorotens centralcylinder och bark upp¬ 
komma likaledes ur moderotens perikambium. Hos Zea 
Mays bidrager ett parti af kärnskidan (Schutzsclieide) att 
öka barkens tjocklek och bildar en del af dess epidermis. 
Kärnskidan bildar hos Alisma och Sagittaria det yttre la¬ 
gret i sidorotens mössa; hos Zea bildar dess terminala 
del fiere lager i mössan. Kalyptrogenlagret har alltid 
uppkommit genom tangentiala delningar i barkcellerna 
vid rotspetsen. 
3:je Typen: De perikambie-celler, som ge upphof åt 
en sidorot, dela sig på tvären i 2 lager, hvaraf det inre 
omedelbart bildar centralcylindern. Det yttre åter de¬ 
lar sig i 2 lager af hvilka det yttre förr eller senare öf- 
vertager rolen af kalyptrogenlager, medan det inre ger upp¬ 
hof åt sidorotens bark. Kärnskidans betydelse är myc¬ 
ket växlande: än deltager den als icke i sidorotens bild¬ 
ning (Raphanus), än omgifver den densamma såsom ett 
sammanhängande cellager (Fagopyrum), än tilltager den i 
tjocklek, mest vid spetsen, delar sig i flera lager och bi¬ 
drager altså till bildandet af sidorotens mössa. 
4:e Typen: Bland alla sidorotens väfnader är det en¬ 
dast centralcylindern, som leder sitt ursprung från mo¬ 
derrotens perikambium. Kärnskidan äfvensom 1 eller 2 
därintill liggande barklager tillväxa ganska betydligt, dela 
sig flere gånger med tillhjälp af tangentiala väggar och 
bilda sidorotens barkväfnad. Först i ett långt framskri¬ 
det tillstånd synes kalyptrogenlagret på ytan af sidorotens 
barkväfnad. 
5:te Typen: Kärnskidan i moderroten spelar ingen 
rol vid sidorotens bildning; de båda primära väfnaderna 
i densamma, den centripetala barken och centralcylindern, 
uppkomma ur moderrotens perikambium.” 
Sättet för sidorotens utveckling växlar sålunda icke 
allenast från den ena typen till den andra, utan äfven 
mellan olika till samma typ hörande växter. Kärnskidan 
spelar en mycket växlande, perikambiet däremot en så be- 
