Literatur-öfVersigt. 
61 
cylindern och passera genom v^den genom märgstrålarne. Roten skulle 
visa cellulär märg, ved, bark. 
Grenarne motsvara Lepidophloios , stammens inre lager Diploxy- 
lon och Anabathra , dess bark Lomatophloios och ännu ett par andra 
namn, så att under Lepidophloios sex olika växter blifva sammanförda. 
Förf. jämför dessa växter med de nu lefvande Lycopodiacéerna 
och visar, att barken hos Lycopodium chamaecyparissus och Sela- 
yinella Martensii i förening visa samma lager. Märgens cellväfnad 
saknar motsvarighet, men dess kärlcylinder anses motsvara de lefvande 
Lycopodiacéernas kärlknippe, och på samma gång dikotyledonernas 
märgskida, med den skillnaden likvist, att dess kärl äro af satnma 
slag som vedens. Den senare saknar naturligtvis all motsvarighet. 
Dess ändamål synes dels vara att gifva växten större stadga och dels 
att uppföra näringssaften, hvilken sedermera på ett eller annat sätt 
föres till märgens kärlcylinder och därifrån till bladen. Intressant 
är för öfrigt, att man hos de olika typerna finner veden olika utveck¬ 
lad, stundom helt och hållet frånvarande. Dess tillväxt måste anses 
ske genom ett slags kambium, som äfven är orsaken till inre barkens 
tillväxt. Prosenkymlagret och subepidermis tillväxa genom nya lager, 
o 
som bildas på gränsen dem emellan. Åtskilliga botanister hafva gjort 
invändningar så väl mot namnet märgstråle som kambium, men förf. 
visar, att om ock några afvilcelser från dikotyledonerna äga rum, så 
innebär detta intet skäl att i öfrigt vilja förneka den stora öfverens- 
stämmelsen emellan dem. Förf. har äfven af Sachs m. fl. erhållit be¬ 
kräftelse på riktigheten af den anförda tolkningen. 
Förf. framhåller slutligen, att den hittils varande åsigten, att 
en del af dessa växter, Sigillaria , Stigmaria och Diploxylon skulle 
vara gymnosperma dikotyledoner, ej längre är hållbar, i det att de stå 
i den närmaste förvantskap till Lepidodendron och måste därför 
alla tillhöra samma familj. Han framhåller vidare det orimliga i att 
numera använda benämningen Acrogena för dessa växter samt före¬ 
slår att dela kärlkryptogamerna uti en exogen grupp, bestående af 
Lycopodiacéer och Equisetaceer (inch Calamitaceae), samten endogen 
grupp, bestående af ormbunkarne. De förra förena kryptogamerna 
med de exogena fanerogamerna genom Cycadéer och andra gymno- 
spermer, de senare förena dem med de endogena fanerogamerna, sär- 
skildt Palmaceae. Sins emellan visa de äfven öfvergångar. 
Smärre notiser. 
Lärda sällskaps sammanträden. 
Fysiografiska sällskapet cl. 7 mars. Prof. Agardh fö¬ 
redrog om de af docenten S. Berggren på Nya Zeeland 
