Primula-former på Möen. 
139 
flora med frömjöl af P. officinalis ; hans beskrifning på 
de afkomlingar, som härigenom uppstått, passar väl in på 
de Möenska exemplaren. Denna hybrid anser han, säker¬ 
ligen med rätta, identisk med Primula variabilis Goupil. 
Kerner använder på denna form namnet P. flagellicaulis , 
men anser, att P. variabilis Goupil och P. brevistyla DC. 
äro namn, som afse den bastard, som uppstått af P. offi¬ 
cinalis befruktad af P. grandiflor a. En sådan bastard 
har Godron på konstig väg framkallat. Den lär enligt 
honom vara sällsynt i naturen; på Möen anträffades näp¬ 
peligen denna form. 
P. grandiflor a DC. (P. vulgaris Huds., P. sylvestris 
Scop., P. acaulis Jacq., P. veris y. L.) 
Bladen så jämnt nedlöpande på skaftet, att någon 
tydlig gräns mellan skifva och skaft ej gifves; bladformen 
därför långsträkt, skifvans största bredd ett stycke nedan¬ 
för spetsen. Sidonerverna utgående under ungefär 60 gra¬ 
ders vinkel. Stängel 0 eller föga utvecklad. Blomskaften 
långa, ungefär af bladens längd. Fodret cylindriskt, djupt 
veckadt; dess flikar mera rakt tillspetsade och därigenom 
syllika, upptagande mer än tredjedelen af fodrets längd. 
Fodret lika långt som kronpipen. Blomkronan blektgul, 
plättarne breda, af djupare gul färg och nästan samman¬ 
flytande. Brämets diameter ungef. en half gång längre 
än pipen. Knölarne i pipens mynning urskiljbara. Brä¬ 
met utplattadt, bildande en rät vinkel mot pipen. Kapseln ? 
Hela växten betäckt af ett mer eller mindre tätt långt 
hvitt spindelväfsludd. 
P. digenea Kern. (P. acauli-elatior Muret, P. vul- 
gari-elatior Godr.) 
Bladen stora och breda, upptill jämnt afrundade, ned¬ 
till jämnt nedlöpande på ett skaft, som ej är fullt så 
långt som skifvan. Bladen slutligen längre än stängeln. 
Sidonerverna utgående under en vinkel, som närmar sig 
en rät. Blomskaften i flocken 2—3—4 gånger längre än 
fodret. Stundom utgå en mängd blomskaft från bladvecken, 
