166 
J. M. Norman. 
kantede, at antage den mere gulgrønne far ve, som tilkom¬ 
mer denne arts gonidier. 
Den i ”Allelositismus” nævnte dannelse af conidier 
hos Morioleerne teer sig hos de forskjellige arter eller 
artsgrupper på en indbyrdes noget afvigende måde. Coni- 
dierne förekommer på thailus dels spredte enkeltvise, dels. 
bundtvis sammenstillede med eller riden iblandede (bör- 
steformede) paraphyser og med eller uden særeget hylle. 
De hidtil bemærkede conidier kan, hvad deres form 
angår, henfores til efternævnte 3:de slags: 
1, conidia sporoidea, breviora, latiora, saturate colorata, 
pauci-c. 3-septata* 
2, conidia columnaria , elongato-oblonga, extremitatibus pal¬ 
lidis acutatis, cætero dilutius colorata, pluri-c. 7- 
septata. / 
3, conidia acicularia, elongata, angustissime linearia, ex¬ 
tremitatibus sensim attenuatis acutis, curvata, tota 
prorsus hyalina, obsoletius septata v. simplicia. 
Undertiden forekommer, som omtalt i ”Fuligines li- 
chenosæ”, )(-formede smålegemer i Splieconiscernes thai- 
lus. Disse ser ud, som de er opståede ved eu sammen¬ 
voksning på midten af 2 nålformede med de konvekse 
rande mod hinanden vendende conidier, eller de er på 
dette sted forbundne med et tvertliggendej mellemstykke 
og blifver da til de )-(-fermede smålegemer. 
Conidierne synes ved sine karakteristiske former og 
ved indbyrdes overensstemmelse hos flere nærstående ar¬ 
ter skikkede til at benyttes ved opstillingen af artsgrup¬ 
perne, men den omstændighed, at de endnu ikke er be¬ 
mærkede hos nogle arter, og at 2 forskjellige slags er 
forefundne i samme tkallus, har i forbindelse med deres 
noget tvivlsomme natur gjort deres anvendelse i denne 
retning mindre praktisk. 
Hvad Morioleernes geografiske utbredning angår, så 
er de hyppige og ofte kopiöse lige fra Hammerfest’s omegn 
till Florentz’s, fra 71—70° n. br. til 44—43°, altså gjen- 
