24 
K. B. J. Forssell. 
anledning ej kommit att anföra hänvisningssiffran till 
Flora Suecica. Det anförda citatet rättas nämligen till: 
”Rubus (409) maximus, fructu etc”. Under n:o 409 an- 
fores i Fl. Suec. ed. I R. fruticosus. Linné har således 
sjelf hänfört den i Vestergötland funna Rubus-iormen till 
R. fruticosus. 
I öfverenstämmelse härmed angifves i Fl. Suec. ed. 
II Stockh. 1755 ett nytt växtställe för R. fruticosus näm¬ 
ligen ”versus Gothoburgum W-gothiæ”, hvarmed tydligen 
afses lokalen för den af Linné i ”Wästg.-res.” anförda 
Rubus. Det låter mycket väl tänka sig, att Linné, som ännu 
icke sett sin R. fruticosus vildt växande i Sverge utan 
härifrån kände den endast genom P. Kalm (hvilken enligt 
Fl. Suec. ed. I & II funnit den i Bohuslän och i Stock¬ 
holms trakten), icke genast igenkänt den i Vestergötland 
förekommande formen utan i förstone antagit den vara 
en för Sverge ny art men sedermera (åtminstone redan i 
början af 1747) identifierat den med den af Kalm förut 
samlade R. fruticosus L. 
Antagandet, att den i Vestergötland funna Rubus 
verkligen varit R. corylifolius Arrh., men att Linné seder¬ 
mera (i ”Rättelserna” och Fl. Suec. ed. II) sammanfört den 
med Fi. fruticosus , håller näppeligen streck, ehuru på se¬ 
nare stället anföres en karakter, som vida bättre passar 
in på den förra än på R. fruticosus (L.), nämligen ”caules 
sarmentis aliquot orgias longis”. Detta tyder visserligen 
på och gör det sannolikt, att i Fl. Suec. ed. II äfven till 
gruppen Corylifolii hörande former sammanföras under 
namnet R. fruticosus , men det bevisar ingalunda, att den 
i ”Wästg.-res.” anförda V R. maximus , fructu nigro ” hör till 
R. corylifolius Arrh., ty hvad Linné i Fl. Suec. ed. II 
Stockh. 1755 anför om stammen hos R. fruticosus kan han 
ju likaväl ha observerat t. ex. under sin resa i Skåne 1749. 
I ”Skånska resan” hänföras också till n:o 409 FI. Suec. 
ed. I (= R. fruticosus Fl. Suec. ed. II) tvänne Rubus - 
former: maximus och maritimus , och att den förra (vid 
