2 
F. W. C. Areschoug. 
fästes min uppmärksamhet på vissa olikheter i afseende på 
fruktens bygnad, hvilka, om de också icke, åtminstone för 
närvarande, äro egnade att läggas till grund för gruppe¬ 
ringen af slägtena, dock torde vara af någon vigt för en 
fullständigare kännedom om Labiaternas slägten. 
Ehuru således fruktens bygnad hos ifrågavarande 
familj ingalunda är så likformig, som man vanligen före¬ 
ställer sig, kan det emellertid å andra sidan ingalunda 
förnekas, att Borragineerna i detta afseende förete en 
vida större mångformigliet. I väsendtlig mån torde detta 
förhållande vara betingadt af fruktfästets och det karpel- 
lerna omslutande fodrets egenskap att under fruktens ut¬ 
veckling betydligt tillväxa, hvarigenom ett större utrymme 
för sjelfva karpellernas tillväxt i olika riktningar beredes. 
Det enda slägte, hos hvilket fruktfästet föga tillväxer, 
är Myosotis , livars karpeller derför äfven i någon mån 
närma sig Labiaternas och äro så afvikande från dem 
hos öfriga Borragineer, att i frågavarande slägte måhända 
förtjenade att uppställas såsom typ för en särskild under- 
afdelning. En, såsom det tyckes, temligen genomgående 
formolikhet mellan karpellerna hos de bägge familjerna, 
förefinnes dock. Hos Labiaterna äro de nämligen i spet¬ 
sen rundade eller tvärhuggna, men hos Borragineerna ut¬ 
dragna i en längre eller kortare, ofta tveeggad sprötlik 
spets. I detta hänseende visar Myosotis en omisskännelig 
öfverensstämmelse med öfriga Borragineer. *) 
Borraginece. Ehuru det ej är synnerligen mycket att 
tillägga till hvad man redan i synnerhet genom Hooker’s 
och BentJiam’s ofvan anf. arbete känner om Borragineer- 
nas frukt, torde dock följande öfversigt öfver dess vigti- 
*) Att stiftet, äfven om det efter befruktningen skulle torka, ännu 
vid fruktmognaden qvarsitter bos Borragineerna, men afifaller hos 
Labiatœ , finnes redan omförmäldt af Schrader (De Asperifoliis Lin¬ 
nei, Gottingæ, MDCCCXX, pag. 11), ehuru denna iakttagelse sedan 
tyckes hafva råkat i glömska. 
