172 
B. Jönsson. 
cell blir den egentliga utgångspunkten för embryosäckut- 
vecklingen och såsom sådan differentierar sig. Från den 
undre dottercellen härstammar deremot hela raden af de 
celler, som förmedla sambandet mellan embryosäcken och 
chalazan. 
Angifna förhållande är emellertid af stort intresse, 
då det visar oss tydligt, att initialen för embryosäcken 
börjar att finnas till, i samma ögonblick ovulet anlägges. 
Det visar oss, att här och som vi trott oss hafva funnit 
hos många andra växter nucellus ingalunda får betraktas 
som en sekundär bildning i förhållande till ovulet. Nu¬ 
cellus är helt enkelt ovulets öfre del, och jag tror inga¬ 
lunda att man med Warming här och i andra liknande 
fall behöfver tala om någon i andra hand förekommande 
tillväxt i ovulet. 
De växter, som oaktadt de tillhöra de dialypetala 
dikotylerna, befunnits med afseende på embryosäckens 
utveckling mer eller mindre ansluta sig till den mo- 
nopetala variationen, äro endast ett fåtal (1. c., Embryos, 
utv. hos Angiosp, sid. 61). Vi kunna nu härtill lägga 
Dimorphantus manschuricus , som liksom en af oss förut 
undersökt art inom Araliaceernas familj (Hedera Helix) 
således kommer att räknas till undantagen från den dia¬ 
lypetala utvecklingstypen. Nucellus är alltigenom svagt 
utvecklad och består i längdsnitt af utom epidermis tvenne 
cellager, af livilka det mellersta eller det fertila höjer sig 
något öfver de andra tvenne. Dess tillväxt fortgår i bör¬ 
jan hastigt, så att modercelldelningen (fyra dotterceller) 
redan hunnit afslutas, då integumentet, som liksom hos 
Umbellifererna är ett enda och utgöres nedtill af tvenne 
cellager, knappast hunnit omsluta basen af nucellus. I 
fortsättningen af embryosäckutvecklingen j ernte embryo¬ 
säckens inre organisation råder fullständig öfverensstäm- 
melse med Hedera Helix, hvilket här som vanligt torde - 
ytterst bero derpå, att nucellus efter slutad modercell¬ 
delning upphör att vidare utveckla sig och detta närmast 
