27 
högre sluttningarne af dessa torra backar, omedelbart ne- 
danföre bergens brant nedstupande sidor, hafva en all¬ 
deles egen blågrå färg af den silfverbladiga Protea ar¬ 
gentea, som der, i träd af ofta 30 fots höjd och der- 
öfver, och med mer än manstjocka ringlade stammar, 
bilda mer eller mindre täta skogar, der för öfrigt Royena 
glabra, Indigofera cytisoides, Protea canescens och in— 
comta, Polygala myrlifolia, Leucadendron adscendens, Mu— 
raltia Heisteria, Myrtus communis och Salvia paniculata 
bilda den tätare buskvegetationen, bland hvilka följande 
lägre örter äro de allmännaste: en slingrande buskartad 
Asparagus, Fusanus compressus, en Bubon, trenne Thesia, 
Gomphocarpus arborescens, elt par Gnidiæ (särdeles G. 
aurea), Restiones och Ficinia, den gullgula Euriops abro— 
tanifolia och ett par Seneciones (mest rigidus), Stapelia 
variegata och Euphorbia Caput Medusæ, Oxalis livida och 
falcata, flera Diosmæ särdeles D. alba, Polygala Garcini 
och tvenne Sisyrinchia, ett stort antal Stoebe-arter, en Slipa, 
Lobelia lutea och pinifolia, den täcka Gladiolus brevifo- 
liu s och den prydliga Hæmanthus coarctatus, af ormbun¬ 
kar Lomaria capensis, Pieris capensis och högre upp Al- 
losorus holtentoltus, Sehizea tenella och pectinata samt 
Todea africana. Här är nästan rätta lokalen för ett stort 
antal vida tufvor bildande skönblommiga Ericæ (Chimo— 
chilus, Blæria), ehuru flertalet af dem ej nu var i blom¬ 
ma. Slutligen uppe på bergets (jag talar här egentligen 
om Taffelbergets) som ett dansgolf flata lopp, som täck¬ 
tes af sönderspruckna hällar, på hvilka man lika tydligt 
som på stenarne nere vid stranden ser spår af hafvets 
frätande förmåga, finner man inga buskar eller träd mera, 
men åtskilliga egendomliga Ericæ (flava, flabellaris), ett par 
Osteospermæ, flera Helichrysa (rnest multiflorum), Othonna 
pectinata, Selago corymbosa, Disa grandiflora, flera egna 
Restiones, en Villarsia, Arnica tabularis, Protea acaulis, 
grandiflora och den väldiga cynaroidea, ett par Cotyledon— 
arter, tre Hermas-arler, Prismatocarpus nitida och en 
Wahlenbergia. Man ser häraf, att i afseende på slägten 
och arter aro Compositæ särdeles öfvervägande, då der— 
emot vegetationens physiognomi alldeles bestämmes af 
Proleaceæ, Ericineæ, Restiaceæ. Liliaceernas tid var redan 
