17 
träffats i större antal på Ålleberg, å hvilket äfven, ehuru 
sällan, den Blå Fjellräfven — C. L. var. cærulea — blif- 
vit iakttagen. 1843 skjöls ett exemplar af den sistnämnde 
på Ålleberg af Hr Apothekaren Vidoff, som skänkte det¬ 
samma till Skara läroverks naluraliesamling. Skälet, livar— 
före delta djur företrädesvis hegifver sig till denna trakt, 
är utan tvifvel det höga läget. 
Falbygden med sina egendomliga berg, Mösse-, Alle-*), Gisse- 
berg, samt Gerums-, Mularps-, Fårdala-, Planta-, Kongslena-, Ilvarfs- 
berg — de 6 sistnämnda, utgörande ett enda, glänsande i norr till 
Billingen — synes på visst sätt vara i vegetativt hänseende den märk¬ 
värdigaste ort uti Sverige. Här förekomma ofvannämnda Cirsia**), 
hvilka först återfinnas söder om Sverige, t. ex. C. h ettrop hy llo- 
a caule ej förr än i Schweiz (Koch), Orobanche Cirsii, som på in¬ 
tet annat ställe, hvarken in- eller utomlands, blifvit iakttagen, Stipa 
pennata . , som på Skandinavien endast träffas å denna lokal. Egna 
för Westergöthland å denna trakt äro äfven Cineraria palustpis, 
JDracocephaluin JR.uysc.iana , hvilken träffas ymnigt på Mösse- Alle- 
och Gisseberg, samt å kuliarne i Asaka {övsaxvAinfyPrunella grandi? 
flora , Saxifraga Hirculus, dessutom Scabiosa Columbaria, uJtha- 
mania Libanotis , Salix hastata , Convallaria verlicillata . De 
fyra sistnämnda förekomma äfven på Billingen. Anmärkningsvärdt är, 
att ingen enda af dessa växter träffats på Kinnekulle. Lagus syl¬ 
vat ica ., som flerestädes å Falbygden blilvit planterad, t. ex. å War- 
tofta, Redberga och Kjellebergs herregårdar, trifvas öfverallt serdeles 
väl å denna lokal och skulle otvifvelaktigt nu med största fördel od¬ 
las, såsom skogsträd, å denna skoglösa ort. I härvarande humusrika, 
med berg, kullar och dalar omvexlande jord, skulle den finna en ri¬ 
kelig näring, och ett hägnande skydd mot de kallare vindarne under 
den första tillväxten. Denna ort är den högst belägna inom Wester¬ 
göthland ***); också faller här mera snö än i någon annan trakt af 
provinsen, hvilken icke sällan fläcklals qvariigger på bergen ännu vid 
sommarsolslåndet; hvarigenom dessa då här och der likna snöfjell. 
Intet större vatten finnes; det närmaste är Hornborgasjön, som utgör 
hufvudbassinen för flödena från Falbygden jemte den angränsande 
delen af Billingen. Från denna reservoir falla de slutligen ut i We- 
nern, hvilken, liksom Wettern, är belägen på flere mils afstånd. Huf- 
vudjordmånen är djup svartmylla på en areal af flere qvadratmils 
vidd. Våren kommer här senare än annorstädes inom provinsen, 
hvilket synes hafva sin grund, dels i kylan af den herrskande vestan- 
och syd-vestanvinden, som hit blåser ifrån vidsträckta mossar, dels i 
det kontinentala läget och den svarta, lösa och djupa jorden, i hvil¬ 
ken kälen längre nedtränger, isynnerhet då långvarigare barfrost in¬ 
träffar. Vårvegetationen är till följe häraf fattig i jemförelse med 
sommarvegetationen. Men afkyles denna jord mycket under vintern, 
så uppvärmes den af sommarsolen så mycket starkare, hvarpå äfven 
*) Namnet anses härleda sig ifrån den ållonbärande ekskog, som for¬ 
dom skal! hafva växt här. 
**) C. oleraceum har inom Westergöthland endast blifvit iakttagen här 
och på den delen å östra sidan af Billingen, som ligger närmare Fal¬ 
bygden. 
***) Enligt senare topografiska uppgifter, är väl Kinnekulle några fot 
högre än Falbygdens berg; men detta gäller blott sjelfva bergen och icke 
orten. 
2 
