173 
anför skiljaktigheterna emellan mina och andras observa¬ 
tioner, ulan alt på ringaste vis derigenom vilja påstå att 
andras äro felaktiga och blott mina riktiga. Hvilka som 
aro det ena eller det andra mest, öfverlemnar jag gerna åt 
competenta domare att afgöra och bemödar mig endast 
att rikligt uppfatta och riktigt framställa de naturföremål 
jag studerat. Hvad Rubus-arterna specielt vidkommer, så 
torde beskrifningarnes olikheter till en del härröra af for¬ 
mernas möjligen olika uppträdande i olika delar af fäder¬ 
neslandet. 
Rubus fruticosus L. beskrifves hafva fårad stam. Detta 
har jag aldrig sett på någon form af denna art, hvarken 
bär eller annorstädes, och äfven Doc. Areschoug säger 
att de skånska formerna sakna fåror på stammarne. Van¬ 
ligen har jag funnit dess stam med släta, men stundom 
med strimmiga sidor. Detta sednare tillhör mest forma 
littoralis, hvaremot det förra utmärker skogsformen. 
Rubus suberectus Anders, säges (af Arrben.) hafva de 
två nedersta småbladen »sessilia» och man har äfven der¬ 
igenom sökt skilja den från R. fruticosus; men denna, såväl 
som dess andra karakterer, är underkastad så betydliga 
förändringar, att jag sällan funnit denna form med oskaf- 
tade blad. I Bot. Not. 1844 p. 88 anföres att den »har 
gemensamma bladskaftet tydligt femkantigt, nästan fåradt»; 
men detta är ingen karakter, emedan alla Rubi hafva ge¬ 
mensamma bladskaften mer eller mindre kantiga och öfre 
sidan stundom djupt fårad. 
Rubus affinis säges hafva »stam, taggar och blad som 
R. fruticosus; vippan sammansatt.» Jag bar alltid funnit 
stammen fårad , vanligen taggarne raka , vippan sällan an¬ 
nat än enkel. Sådan är ock Areschougs skånska art och 
sådana de ex. jag har från Stockholmstrakten. En form 
från Halland beskrifver Herr Lindeberg (Bot. Not. 1830, 
p. 29) hafva »mycket sammansatt vippa»; men den torde 
tillhöra sällsyntheterna och ingalunda vara artens typiska 
form. 
Rubi thyrsoidei vippa säges vara nästan enkel, cylin¬ 
drisk. Sådan R. tbyrs. har jag aldrig tagit hvarken här, 
i Calmar län (t. ex. vid Galmar och Westervik) eller på 
Oland och troligen är den icke sådan i östra Sverige. 
