174 
utan har sammansatt och grenig vippa, som ingalunda är 
cylindrisk och smal, ulan snarare äggrurxlt lancetllik. Så 
beskrifver Areschoug ock delta species från Skåne. 
Rubus Wahlbergii säges hos Bart man, p. 171 orätt 
hafva kroklaggig slam, men p. 174 rikligt hat va korta, 
men raka och starka langar. 
o r> 
Anm. 2. En karakter, som jag aldrig selt lida nå¬ 
gra förändringar, ulan tror vara fullkomligt konstant, är 
huruvida foderbladen äro gröna eller hvilludna. Jag an¬ 
ser derföre Doc. Areschoug hafva [i sina Botaniska Ob¬ 
servationer) ganska naturligt efter den afdelat Rubi i trenne 
grupper och sedan jag sjelf i det Rubusrika Blekinge noga 
studerat de flesta hithörande former och funnit denna in¬ 
delning liiltast och mest i ögonen fallande, har jag äfven 
följt hans exempel. En lätt och förändringar och undan¬ 
lag mindre underkastad indelning af detta slägtes arter 
var också af behofvet påkallad, helst man allmänt börjat 
komma öfverens om »det onaturliga och fullkomligt oprak¬ 
tiska» i grupperingen efter stammens läge och om det in¬ 
genting mindre än »konstanta» i flera kännetecken, som 
man lagt till grund för indelningar och arter. 
Jag har här ofvan tagit rnig friheten utstryka R. 
suberectus från listan på våra Rubus-tir/er och att föra 
R. corylifolius och R. nemorosus såsom varieteter lill R. 
Wahlbergii, hvilken allmänna meningen (nemligen den som 
icke gör den till art ) anser vara en form af R. corylifo — 
lius, men jag anser vara grundformen till de båda andra 
s. k. arterna. Motiverna till delta förfarande — enligt 
min subjectiva öfverlygelse rätt och naturerJigt — skall 
jag här utveckla och derigenom visa de grunder hvarpå 
jag byggt mina åsigter. Men först vill jag nämna några 
ord om slågtets trenne sectioner. 
Första och andra grupperna innefatta de arter, som 
vanligen hafva »upprat och endast med toppen lutande 
stam», hvilken stundom, fast sällan är nedböjd, samt om- 
vämlt ä< 2 «runda, ovala eller vi^alika kronblad. »Fårade 
stammar hafva blott R. thyrsoideus och affinis. De arter, 
som tillhöra första gruppen, få högst sällan mera tät och 
ljusare ullighet på bladens undersida, hvaremot de till 
andra gruppen hörande lika sällan hafva under gröna blad. 
