175 
Rubus tb yrs o i deus är med sin forma virescens gränsen 
emellan bada sectionerna. 
Till tredje gruppen höra R. corylifolius, nemorosus, 
Wablbergii oeh pruinosus eller de s. k. arler, som aro 
svårast alt bestämma, emedan de hafva en sådan mängd 
öfvergångar, all de hillills uppgifna karaklererna sällan 
eller aldrig träffas tillsammans. 
Anm. 5. Rubi fruticosi lypiska form är littora— 
Iis» och om man ifrån den följer dess många mellanfor¬ 
mer, först lill skogsformen — j8 sylvalicus —• och sä 
längre — följer den frän de flacka, klippiga hafsslrän— 
derna uppåt de mossiga, fukliga skogarne; så kommer 
man slutligen ulan ringaste språng lill förfatlarnes R. sub¬ 
erectus. På för sol och vind öppna ställen blir hos 
della slägte hårigheten starkare oeh ljusare , bladen tjocka , 
läder-arlade , växtens ört-artade delar i allmänhet (t. ex. 
blomskaften) mera vedarlade; äfven vippan emoltager in¬ 
verkan deraf och blir sammansatt och taggarne blifva van¬ 
ligen mera starka och krökta. Ju mera växten drager sig 
undan vind och sol, kommer i skugga och lugn eller 
ifrån den torra lokalen lill fuktig, så blir hårigheten sva¬ 
gare och grönare , bladen tunnare och mjukare, vippan 
mera enkel , taggarne färre , svagare och rakare samt väx¬ 
ten i allmänhet mera ört-artad. Från dessa allmänt er¬ 
kända sanningar har jag utgått vid studiet af Rubus-släg- 
tet, dessa hafva ock utgjort grunden lill ofvan lemnade 
uppställning af dess arter och former. 
Tager man under närmare granskning de ofvan an— 
O o o 
förda utmärktare formerna af R. fruticosus, så finner man 
lätt att do antingen alla tre skola skiljas som arter eller 
ock alla tre förenas. Del förra är en orimlighet, emedan 
man med rätta har insett att /3 sylvalicus tydligen endast 
är en skogsform af littoralis, alt emellan de/n bada en 
mängd former förekomma. Afståndet emellan den ut— 
märklare littoralis och den utmärktare sylvalicus är dock 
vida större än emellan denna sednare och förfatlarnes 
suberectus, emellan hvilka båda också en oafbrulen kedja 
med förmedlande former finnes. Jag har icke funnit nå¬ 
gon enda karakter för suberectus konstant och när syl— 
vaticus och suberectus vuxit tillsammans, har jag ofta 
i 
