27 
antaga, att de nakna lavaklipporna på Galapagos-öarne haft förmåga att sjelfva ur sitt 
inre sköte fram alstra de växter, hvilka vi nu se der så småningom uppträda efter hvarandra. 
Vill man således hafva en föreställning om hvilka växter ännu i dag först uppkomma 
pa en jord så danad som dessa öars, så är det till de nästan nakna, torra trakterna deraf 
man skall vända sig; ty de högre, af moln befuktade nejderna, kunna vi af många skäl 
anse såsom de äldsta, der vegetationens inflytande genom århundraden visat sig verksam, 
der vi finna flertalet af de växter, hvilka mer och mer aflägsnat sig från den ursprung¬ 
liga typen samt utgöra för vår uppfattning mera egendomliga arter, och efter denna växt- 
rikedom kunna vi ock bedöma de särskilta öarnes relativa ålder. Vi anmärka då främst 
saknaden af ormbunkar, hvilka ej förekomma förr än i de högre, skuggrikare, fuktigare 
regionerna, och i alla hänseenden äro att numera anse såsom hysterophyter på en redan 
förnånnen växtlighet; vi se dernäst, att de växter, som här framträda, i allmänhet höra 
till de ofullkomligare såsom Graminece, Cyperacece, Euphorbiaceoe, Amarantacece. Vi finna 
ock, att det naturligtvis är der som de första nykomlingarne bosätta sig och hvarifrån 
de sedan, en gång likasom hemmavände med sina nya omgifningar, stiga allt högre uppåt 
mot vulkanspetsar ne och molnen. 
Man skulle dessutom med Ho o k er och flera i detta hänseende kunna erinra om ve¬ 
getationens beskaffenhet på andra i geologiskt hänseende med Galapagerna öfverensstäm- 
mande öar. En sådan är t. ex. Ascensio n, belägen nära nog på samma sydliga latitud 
och af alldeles samma afskräckande sterila, torra yttre utseende och beskaffenhet. Der 
består hela den dikotyledona vegetationen nästan endast af en Rubiacé och en nedliggande 
Euphorbia, till det yttre snarlik dem från Galapagos-öarne, och Aristida Adscensionis , ett 
der rätt ymnigt gräs, påminner högeligen om de af oss här beskrifne 5 nya arterna af 
sannna slägte. En sådan är vidare S:t Helena, en likaledes ur hafvets sköte uppkastad 
lavaklippa, der man nu ser de stelnade eldströmmarne slingra sig från kratern utåt de 
stupande kusterna. Den enda vegetation, hvilken från sin s. k. ursprunglighetstid der ännu 
mägtat bibehålla sig, och hvilken man ej återfinner förr än man hunnit de högsta spet- 
sarne af Dianas peak i öns centrum, karakteriseras också hufvudsakligen af trädartade 
Syngenesister, liksom vi nu finna förhållandet vara på Galapagerna. Och slutligen skall 
Juan Fernandes-ön vid Chilenska kusten ytterligare förete samma vegetativa egenskaper. 
Hos alla dessa öar se vi en vegetation, som äfven i sina egendomliga former visar mycken 
öfverensstämmelse med de närliggande kontinenterna. 
Men vi äga i min tanke ett mera bindande bevis för den åsigt, att de växter, hvilka 
vi nu för tiden kunna anse såsom för Galapagos-öarne egendomliga, möjligen äro hit in¬ 
förda och under tidernas lopp likasom afvikit från sin ursprunglighet, samt blifvit livad 
vi nu se dem vara. Och detta bevis ligger i den förvandtskap dessa arter äga till andra, 
som vi känna från närbeslägtade trakter. I detta hänseende kan man indela ö-florans 
växter i trenne slag: 
a) Sadane, hvilka ännu förblifvit så pass ursprungliga, att de i det allmännaste s}mas 
öfverensstämma ined sina Amerikanska släntingar eller stamföräldrar, men dock förete 
vissa afvikelser derifrån, ehuru ej så utpräglade, att man deraf kan uppfatta rätt skiljande 
karakterer, tillräckliga att anse dem för egna arter. Hit höra bland många andra: 
