25 
D:r J. D. Hooker har i den förnt omnämnda afhandlingen antydt, huru Galapagos- 
öarne, som äro vid pass 100 svenska mil aflägsna från Amerika och 500 sv. mil från 
den närmaste af Oceaniens öar, helt säkert från det förra landet emottagit flertalet af sina 
växter, och huru dessa, ursprungligen härstammande från de högre sydliga bergsplatåerna 
af Nord-Amerika (i Kalifornien, Mexiko, Texas och Förenta Staterna) samt från Antillerna, 
derifrån spridt sig till Mexikanska vikens sydkuster, kring Guatemala, Honduras- och Da- 
rien-bugterna, samt öfvergått det amerikanska näset vid Panama, der Cordillererna ej 
längre bilda någon sammanhängande bergskedja, utan upplösa sig i mera fristående berg 
med mellanliggande tvärdalar, hvarefter de spridt sig utåt Stilla hafvets kusttrakter. Han har 
derjemte visat, hvad hvar och en i dessa trakter så lätt måste bemärka, huru hafsström- 
mar och vindar kunna föra med sig sådana växtfrön, hvilka antingen genom hårda ytter- 
klädnader eller saknanden af albumen (såsom de flesta ärtväxter) eller annars genom 
fjun eller bihang (såsom Gossypium, Compositeerna m. fl.) äro lätta att af vågorna, stor- 
marne eller passaden, som herrskar i dessa trakter, lyftas och flyttas; huru foglar och 
menniskan sjelf äro de medel, hvarigenom växter ofta transporteras från en trakt till en 
annan (såsom sker med frön af Tribulus, Nicotiana, Tidiptera, Plumbago, Pisonia, Boer- 
havia, Gräsen och Cyperaceerna m. fl.). Hooker har vidare rigtat uppmärksamheten på, 
huru den från de antarktiska länderna upp mot seqvatorn flödande kalla strömmen under 
sitt lopp utefter Chilis och Perus kuster visserligen förer med sig frön af en och annan 
växt (nemligen af dem vi förut uppräknat såsom tillhörande Syd-Ainerika), men dock till följe 
dels af dessa Sydamerikanska kusters ofruktbarhet och saknad af större floder, dels af 
sjelfva Galapagos-öarnes nakna, ali humus saknande lavastränder, hvarken mägtat tillföra 
eller der fästa sådana växter som Palmer, Bambu o. s. v., hvilka kunnat göra vegetationen 
rikare och yppigare samt mera lik den på Oceaniens andra öar än nu är fallet. Dernäst 
har han antydt, huru man iakttagit en motström från Panamabugten, som blandar sitt 
vatten med denna polarström och ofta gör vattnets temperatur vid de norra öarne 10 grader 
varmare än vid de södra, samt påvisat, huru det är med denna ström, som troligen stör¬ 
sta delen af de för öarne (ej egendomliga) växterna blifvit införda. Och slutligen har han 
ock uttalat sin åsigt, att flertalet, om ej alla, af de mera rent Oceaniska arterna först 
blifvit förda till Amerika och sedan till Galapagerna, — ett motstycke till hvad vi mån¬ 
genstädes annars finna, t. ex. vid de 8 grader sydvest om Java liggande Keeling-öarne 
som fått sin vegetation icke direkt från det närliggande Sumatra och Java, utan der väx¬ 
terna gått medelst strömmar och vindar först från dessa öar till Nya Holland, och derpå 
genom samma medel vidare uppåt norr. 
Man kan således anse otvifvelaktigt, att de växter, hvilka ej äro att betrakta såsom 
för öarne egendomliga, blifvit förda från Amerika. Ju mera trakterna af detta stora fast¬ 
land kring a?quatorn blifva undersökta och säkert kända, desto mera skall man helt visst 
här återfinna nästan alla dessa växter på kuststräckan från Guayaquil ända upp till Kali¬ 
fornien. Ty Perus sandöknar i söder och Oregon-gebietets kallare klimat i norr sätta en 
gräns för utbredningen af dessa växter, hvilka man på anförda skäl kan följa från sina 
stamländer, Mexico och Antillerna*). 
*) Jag har ej ännu varit i tillfälle att med vederbörlig noggranhet granska de af mig kring Guayaquil och på 
den derutanför liggande ön Puna insamlade växterna; men ett flyktigt genomseende af dessa samlingar har 
Botanik. 4 
