13 
Albemarle är af alla Galapagos-öarne den största oeh den, som högst reser sig nr 
hafvet Den är genom sin ytterliga ofruktbarhet och synbarliga nakenhet den allra mest 
afskräckande och den, som för naturforskaren synes erbjuda minst intresse. Och likvisst 
företer den helt säkert just genom denna sin bildning bäst af alla tillfälle att lära känna, 
huru det troligen såg ut, när dessa öar först fingo sin gryende vegetation. 
Från den oftast branta stranden höjer sig ön uppåt temligen jemnt och starkt, tills 
man längst upp märker en bergås, som blifvit uppgifven att nå 4,800 fots höjd. Den 
synes temligen grönklädd, dock ännu icke af skogar; men hela ön (så mycket jag af den¬ 
samma kunde se) från hafvets strand upp till dessa berg utgöres af en enda kolossal 
pimpstensbädd, lös som packad flygsand, och hvarest den sparsammaste och torftigaste 
växtlighet blott fläcktals kunnat fästa sig och finna näring. Eutriana pilosa, Trichoneura 
Hookeri, Aristida compacta, Paspalum canescens och Cyperns dissitiflorus (en egen form) 
sälla sig så vidt, möjligt är tillsammans, och bilda här och der några grönskande plättar, 
der man mellan de ytterst ymniga och särdeles gigantiska (man torde ock kunna tillägga 
artrika) Cacte erna finner strödda buskar af Scalesia gummifera, Macrcea laricifolia och 
Lippia rosmarinifolia, samt några smärre torra buskar af ej särdeles hög bildning, såsom 
Euphorbia diffusa och punctulata, Acalypha diffusa, Boerhavioe, Lorentea tenuifolia och sub- 
squarrosa, Erigeron tenuifolium (och lancifolium) samt Asclepias angusti/ olia. På vissa ställen 
stänges allt framskridande af dylika kringkastade lavablock, som vi först sågo på Chatliam- 
ön, och det är på dessa ställen man likasom tycker sig blicka in i öarnes innandöme. 
Dess egentliga bål består af fast lavagrund och ofvan denna är lagrad en pimpstensbädd 
af ofta 18 alnars mägtighet. Hvilka eruptioner liafva ej erfordrats att bilda dessa massor! 
På de flesta ställen är denna bädd jemn och slät som vidsträckta fält, på andra har den 
drifvit tillsammans till temligen ansenliga kullar, och på andra åter är lavagrunden upp- 
lyftacl genom densamma och sönderbruten af inre slitningar i de ohyggligaste ruiner man 
kan tänka skapelsen kunna göra af sig sjelf. Att öfvergå dessa är omöjligt, att kringgå 
dem nära nog likaså, emedan de utbreda sig i milslånga sträckor på tvären. Dock hafva 
här några jordpartiklar under tidernas längd fästat sig och man finner derföre samma väx¬ 
ter som på alldeles likartade ställen af Chatham-ön ( Lantana peduncularis , Varronia flava , 
Waltheria reticulata, Cardiospermum molle clc..), hvartill såsom egendomliga komma stora 
tufvor af Amphochceta exaltata, Hyptis subverticillata och snår af Croton canescens. 
Vid betraktande af Albemarles höjd kan man antaga, att dess vegetation längre uppåt 
måste vara högst egendomlig och afvikande. Darwin och Macrae (hvilka troligen lan¬ 
dat på öns vestsida) hafva påträffat andra och flera växter än jag; men det för denna ö 
hittills uppgifna växtantalet är i alla fall högst obetydligt, och säkert synes vara, att af 
alla öar, som hittils undersökts, är denna, ehuru högst och störst, till sin flora fattigast. 
o. J a na c s - ö is. 
Annu mindre än om de tvenne föregående har jag att säga om den vegetation, som 
finnes på denna ö. Vårt vistande der varade endast några timmar, och buskarne nere vid 
kusten ( Conocarpus erecta, Avicennia tomentosa och en Acacia, utom de på de förra öarne 
allmänna Lantanoe och Varronice ) voro så täta, att de endast med den största svårighet 
kunde genombrytas, och de sedermera vidtagande skogsbackarne så branta, steniga och 
