peduncularis, Varronia flava, Gossypium purpurascens, Cleroclendron molle, Scalesia divisa 
och Waltheria reticulata, som sälla sig tillsammans, medan Eutriana pilosa, Aristida divulsa, 
Stipa rostrata, Trichoneura Hookeri och Setaria AntiUarum, samt här och der en långdragen 
Cyperns dissitiflorus, bilda ett slags gräsmatta, der för öfrigt Euphorbia apiculata, Ipomcea 
Kinbergi, Batatas pentaphylla , Tribulus jadscendens och Heliophytum parviflorum äfven visa 
sig, medan Lorentea tenuifolia och Pectidium punctulatum i sällskap med Euphorbia recurva, 
Borreria ericoefolia och Galactia velutina upptaga de hårdare stensluttningarne, Cardio- 
spermum niolle insnärjer de högre buskarne och Cuscuta Sandwichiana äfven de lägre örterna. 
Mot stranden blifva buskarne tätare, gräsmattan frodigare, här till en ej obetydlig del 
bildad längs kanterna af små saltgölar af Sporobolus virginicus under tvenne ganska ut¬ 
märkta former. En på en utspringande udde högrest bergklump gör på denna öfver- 
gångsmark liksom en bestämd gräns och företer i botaniskt hänseende flera egendomlig¬ 
heter. Dess norra sluttning är mera växtrik, betäckt af den förutnämnda Mentzelia aspera , 
stora plantagelika samlingar af Amarantus celosioides, Scleropus squamulatus, Telanthera 
strictiuscula och T. echinocephala, ymnigt i buskarne, hvilka här nästan uteslutande bildas af 
Lantana peduncularis, Varronia leucophlyctis samt V. canescens. Högre upp gå Lycoper- 
sicum pimpinellifolium, Cenchrus granularis , Eutriana pilosa, Tribulus adscendens, Evolvulus 
simplex, Sida spinosa och rliombifolia, Abutilon Anderssonianum, Encelia hispida; och 
öfverst på sjelfva berget finner man Alternanthera radicata, Oxalis Cornelii samt Panicum 
hirticaulon och Cenchrus platyacanthus , bildande änglika fält, der Ipomcece, Encelia hispida 
och Polygala cliatamen&is för öfrigt ymnigare förekomma. Närmast stranden under bergets 
sydliga fot ligga några små saltsjöar, hvaromkring en frodig vegetation af Rhamnece och 
Maytenus bilda täta stickande snår, i hvilkas skugga gömma sig Thinogeton Miersii samt 
Cyperns esculentus och strigosus (?). Längs sjelfva hafsstranden finner man täta tufvor af 
Heliotropium curassavicum, och på fastare mark Heliophytum parviflorum samt Mollugo flave¬ 
scens och Sccevola Plumieri, och närmast härintill utbreder sio- ånyo en lika hemskt ofrukt- 
bar och våldsamt söndersliten lavanejd, som längre norr upp på ön. Men här träffar man 
åtskilliga ännu mera egendomliga växter, såsom Galapagoa Darwini, Euphorbia nummularia, 
articulata och viminea, som, lika finbladig mossa, bekläda de skrofliga lavaklipporna, från 
hvilka de dock tyckas erhålla så liten näring. 
Ar den nu skildrade delen af ön egentligast egnad att visa Botanisten huru en 
nybildad, mycket egendomlig vegetation bör tänkas, innan den ännu uppblandats med 
eller undanträngts af invandrande och starkare nykomlingar, så är deremot den, hvartill 
man längre söder ut anländer, till det yttre angenämare och i allo beqvämare att bestiga. 
Från den af nakna, svarta och låga lavaklippor bestående stranden, der mellan hafvets 
oupphörligt dånande, hvita bränningar och den gröna kusten litet längre upp ett smalt 
bälte af korallsand utbreder sig (och livar est man ibland finner några uppkastade alger), 
höjer sig Chatham-ön, väl en svensk mil uppåt, troligen till 1000 fots höjd. Hela denna 
sträcka är på afstånd sedd alldeles lummig, mera af stora yfviga buskar, än af höga träd; 
men högre upp tyckas dessa löfmassor tilltaga i täthet. De nästan alltid lågt gående 
molnen hänga liksom beständigt deruppe öfver skogarne, och nedgjuta öfver dem en fuk¬ 
tighet, som lika mycket befordrar vegetationens yppighet, som de här befintliga egna och 
stora landtsköldpaddornas lefnadsmöjligliet. Att nå dessa högsta regioner var mig under- 
dagens lopp ej förunnadt, sysselsatt som jag under vandringen ditupp måste vara att 
