1. VEGETATIONENS UTSEENDE. 
Jag skall här söka lemna en skildring af vegetationens fysionomi i de särskilta öarnes 
olika regioner, dervid omnämnande endast de för hvarje af dessa öar eller trakter mera 
karakteristiska växter, livilka jag sjelf derstädes iakttagit och om hvilkas växtplats jag 
kan lemna säkra upplysningar. 
a. Cliatham-öii. 
1 högre grad än vid någon af de öfriga öarne synes man på denna kunna skilja 
mellan tvenne särdeles olika delar, livilka väl kunna kallas den nakna oeh den skogbeklädda. 
Den förra utgöres af den nordliga, den sednare af den sydligare hälften. På den förra 
märker man ännu i dag blott få spår till växtlighet. Der uppresa sig på några hundrade 
famnars afstånd från hvarandra (och ofta ännu närmare) kägellika spetsar, små vulkaner, 
ur hvilkas djupa kraterer kanske för icke så länge sedan de flytande massor utspytts, 
som nu mellan dessa lialfinstörtade eldgap utbreda sig till enformigt dystra fält. An visa 
dessa massor sig såsom alldeles flata hällar af stelnadt eldskum, den ena ofvan den andra, 
och sa bräckliga, att man endast med största fara vandrar derofvan, fruktande att vid 
hvarje steg bryta igenom de tunna flarnytorna och nedstörta i de dem underliggande 
ofantliga tomrum, som bildat sig, liksom bubblor i den kokande lavamassan. An åter 
har efter deras utflöde ur kratern troligen en sednare skakning och upplyftning af grun¬ 
den här och der uppristat de horizontala stenmassorna, och dessa ligga nu, såsom brustna 
kolossala block, utefter vida sträckor, liksom ispyramiderna vid kanten af glaciererna, i 
sin vilda förstöring ohyggliga att åskåda, svåra att beträda och omöjliga att öfvervandra. 
Och fastän hit ej ännu förts många mullkorn, som kunnat gifva fäste och näring åt en 
gryende växtlighet, kan man dock säga, att Opuntiema här frodas, stora feta armstaklika 
buskar af flere alnars höjd, med väldiga taggbeklädda grenar och vackra rödglänsande frukter. 
Endast nere Aid den yttersta stranden (det är om vestkusten jag här talar) finner 
man några få spår af andra smärre buskar och lägre örter. Här bildar Varronia fiava 
glesa snår, bland livilka en slankig form af Cyperns dissitijlorus och Mentzelia aspera jemte 
Euphorbia 3 finna sparsamma växtplatser. — Det är i allmänhet dessa trakter som man bör 
se, för att tycka sig hafva fått ett begrepp om huru Galapagerna sågo ut, innan ännu 
en planta kunnat fästa sig ofvan den mörka, taggiga, hårda lavagrunden. 
Närmast härintill breder sig ett flackland längs stranden, hvilket liksom bildar öfver- 
gäligen till den mera frodiga och rika syddelen. Här består grunden ock nästan uteslu¬ 
tande af stora kantiga och skarpa lavablock, med alldeles nakna spetsar; men i fördjup- 
ningarne dem emellan, — ofta i sjelf va verket intet annat, än mycket tydliga ehuru all¬ 
deles icke upphöjda kraterer, hvaraf jag ofta räknat ett dussin på ett afstånd af 20 famnar 
från hvarandra — hafva några jordpartiklar hunnit afsätta sig, och efter förmultningen 
af de först ankommande växterna hafva nya kolonister hit anländt, livilka slutligen börjat 
likasom bilda små samlingar af buskar och örter. Af de förra är det egentligen Lantana 
