GRÖNGÖLINGENS OCH GRÅSPETTENS GEOGRAFISKA UTBREDNING 29 
varande släktet är eurasiatiskt. I sydöstra Asien såväl på 
fastlandet som på Sundaarkipelagen lefva rätt talrika Picus- 
former, som delvis utmärka sig genom sina granna färger och 
i brokighet vida öfverträffa äfven vår gröngöling. För att gifva 
en föreställning härom torde det vara skäl att i korthet om¬ 
nämna några olika typer. Första priset i brokighet torde då 
tagas af P. erythropygias. Den har svart hufvud med hos 
hanen röd hjässa och hvitt tinningband, strupen och kräftrak- 
ten äro gula, och slutligen är gumpen, som namnet säger, röd. 
Denna granna hackspett är hemma i Kochinkina, och en åt¬ 
minstone mycket liknande finns i Birma och Siarn. P. vittatus i 
Bortre Indien samt på Java och Sumatra utmärker sig genom att 
ha hufvudets sidor och buken strimmiga i svart och hvitt. P. 
puniceus på Malacka och de stora Sundaöarne prålar med 
purpurfärgade vingar och har gult i nacken bakom det röda 
o. s. v. Några flera exempel torde knappt behöfva framdragas, 
ty af det redan sagda är ju redan uppenbart, att detta släkte 
har sin största utveckling och formrikedom i Sydostasien. 
Det är därmed sannolikt, att här är att söka det centrum, från 
hvilket såväl gröngölingar som gråspettar utstrålat. De förra 
ha utbredt sig västerut och framträngt genom västra Asien 
till Medelhafsländerna samt tagit hela mellersta och västra 
Europa i besittning. När efter istidens slut klimatet blef gynn¬ 
sammare här på den Skandinaviska halfön, vandrade sannolikt 
gröngölingen in hit samtidigt med eken och andra ädlare löf- 
träd. Under Littorinatiden, då klimatet var som bäst och 
bättre än nu, gingo ju åtskilliga af dessa löfträd längre mot 
norr än i nutiden, såsom våra botanister och geologer visat. 
Det är otvifvelaktigt, att gröngölingen framträngde mot norden 
i jämna steg härmed. Så inträffade åter så småningom en 
klimatförsämring, som dref tillbaka de ömtåligare af florans 
representanter och väl äfven samtidigt faunans till de grän¬ 
ser, de nu i stort sedt hålla. På vissa ställen ha dock flora- 
elementen på grund af gynnsamma omständigheter kunnat hålla 
sig kvar längre, och i vissa fall ända till nutiden, äfven ganska 
långt norr om sin egentliga utbrednings nordgräns. De ut- 
