Litteratur. 
O 
A. Klinckowström, Djurbilden i konsten. Stockholm, Åhlén 
& Åkerlunds förlag, 1919. 
Det är alltid ett nöje att se ett ämne behandladt med mång¬ 
sidig sakkunskap. Detta gäller också i föreliggande fall. I sin 
egenskap af å ena sidan jägare och zoolog, å den andra beläst 
konsthistoriker har förf. särskildt stora förutsättningar att kunna 
med framgång gå iland med sin uppgift. Tyvärr händer det allt 
för ofta eljest, att hrr konstkritici ex professo vid bedömandet af 
djurbilder komma betänkligt till korta på grund af bristande kän¬ 
nedom om de djurformer, som konstnärerna valt att afbilda, till 
följd hvaraf domsluten bli af tvifvelaktigt värde. Här åter finna vi 
en förf., som med frejdigt mod och otvifvelaktig sakkännedom gri¬ 
per verket an. Från stenålderns med rätta berömda grottmålningar 
för han oss fram till nutida artisters produkter. Utredningen och 
definitionerna om »Målet och medlen» äro väl framställda och läsas 
med nöje. Med afseende på det konstnärliga ändamålet med af- 
bildandet indelar förf. »djurmåleriet i vidsträckt mening» i tvenne 
hufvudgrupper, nämligen »djurmåleri i egentlig bemärkelse» och 
»djurornamentik». Det förra kan vara »rent djurmåleri», då djuret 
är bildens hufvudföremål, eller behandla »djur och människa» i 
lika grad, eller utgöra »miljöbild och djur i landskap», då det om- 
gifvande landskapet i lika hög grad som djuret själft är bildens 
hufvudföremål, eller slutligen »djurstaffage», då djuret ej är bildens 
hufvudsak. Det rena djurmåleriet kan också betraktas från olika 
synpunkter och förf. diskuterar i skilda kapitel »djurstilleben, djur¬ 
studien, den vetenskapliga djurplanschen, rasbilden, djurporträttet, 
djurdramat, jaktstycket, djurgenren, djurfabeln, djurkarrikatyren» 
o. s. v. på ett lifligt och medryckande sätt. Han skildrar huru i 
olika länder och vid olika tider konstnärerna sökt att vinna sitt 
mål. Trots förf:s stilistiska förmåga skulle ett ämne som detta ej 
med full framgång kunnat behandlas utan bilder. Man kan därför 
ej underlåta att lyckönska förf. till att förlaget låtit honom utrusta 
sitt arbete med ett så rikligt och präktigt illustrationsmaterial. 
Såsom det nu är, har vår litteratur riktats med ett arbete, som 
på ett värdefullt sätt fyller en lucka och är desto kärkomnare som 
det tack vare förf:s stora talang som kåsör är riktigt roligt att läsa. 
Då förf. använder latinska citat, skulle det dock kunna hända, att 
någon sade honom: ne sutor ultra crepidam. 
