46 
SMÄRRE MEDDELANDEN 
fynd till ett par ynglingar från grannbyn, hvilka styckade stören 
och använde bitarna till lockbete för räfskytte från vakglugg(l) 
Dessförinnan hade man emellertid öppnat fisken, hvarvid på¬ 
träffades en väldig massa rom — enligt uppgift minst io liter , 
som i likhet med inälfvorna befanns vara fullkomligt frisk och sä¬ 
kerligen skulle ha kunnat lämna material till en härlig Elbe-kaviar. 
Nu fick den hamna i sjön. 
Då undertecknad vid besök på Möja under påsken fick med¬ 
delande om händelsen, gjordes genast undersökning på den plats, 
där det ovanliga räfbetet blifvit utlagdt. Trots ifrigt letande kunde 
jag emellertid icke hitta andra lämningar af stören än några bitar 
af gällocken. Det öfriga hade räf och kråka dragit bort med. 
jag kan naturligtvis icke gå i god tör tillförlitligheten af det 
mera på en höft uppgifna måttet på stören. Men är det riktigt att 
han varit drygt 2 m. lång, så torde han ha hört till de större af 
sitt slag, som anträffats vid våra kuster, åtminstone i Östersjön. 
Stockholm i maj r 9 i 9 . Hördahl. 
De flesta exemplar af stör, som tillvaratagits vid våra kuster, 
ha varit jämförelsevis små, men störar af samma längd som den 
nämnda ha nog också erhållits, t. ex. 1884 i Braviken. Det största 
svenska exemplaret torde vara det som omtalas af Lindström sasom 
strandadt vid Gotland. Det mätte 4 m. 15 cm. Förr i tiden kunde 
man i Elbe få exemplar af mellan 5 och 6 m. längd. Red. 
Sidensvansens ströftåg vintern 191S—19. 
Enligt flera meddelanden, synliga i Fauna och Flora, har 
sidensvansen under förra vintern uppträdt i södra Sverige i ovan¬ 
ligt stora flockar och visat sig på trakter, där man ej är van att 
se honom, och anledningen till denna företeelse efterfrågas. Ett 
full giltigt svar kan säkerligen ej gifvas, ty sidensvansens ströftåg 
kring landet påverkas helt visst af flera betingelser. I förevarande 
fall har man emellertid rätt antaga, att en särskild omständighet i 
hög grad spelat in och måhända kan betraktas som den hufvud- 
sakliga driffjädern till den vackra fågelns uppträdande i södern. 
Rönnen hade under förra vintern ett dåligt år i Norrland, 
och åtminstone i denna trakt af Västerbotten fanns praktiskt taget 
ej en rönnbärsklase, under det att tillgången på denna af siden¬ 
svansen eftersökta frukt söderut var riklig. Här finnes heller ej 
något annat att bjuda på. Oxeln förekommer ej, häggen är säll¬ 
synt och är att räkna med blott i ett fåtal trädgårdar, och för 
öfrigt håller sidensvansen till godo med den endast i nödfall. 
Han kom hit i oktober 1918 som vanligt, men då bordet ej 
var dukadt, försvann han genast, och naturligtvis drog han till syd¬ 
ligare trakter, som bättre kunde tillfredsställa hans aptit. Stora 
skaror, som annars bruka hålla till här uppe hela vintern, ha såle¬ 
des öfversvämmat de sydligare landskapen, och det är gifvet, att 
de under konkurrensen trängt hvarandra in på nya områden. 
