SMÄRRE MEDDELANDEN 
47 
Denna förklaring synes mig ligga närmast till hands, helst som 
klimatförhållandena under förra vintern ej alls gifva anledning till 
att hos dem söka en förklaring af företeelsen. 
Ej heller sågo vi mycket af våra öfriga rönnbärsätare, som 
pläga fröjda oss med sin närvaro under hela förvintern, domherre, 
björk- och rödvingetrast, och af tallbiten sågo vi ej en skymt. 
Nämnda trastar äro ju ej alltid roliga att ha i trädgården, men för 
att lifva upp vår döda vinter äro de välkomna. Annars ha vi 
knappt fler än talgoxen, som förbli hemtrogna. 
Robertsfors i oktober 1919. 
S. Grapengiesser . 
Jättekräfta. 
Ingeniör Fr. Rääf har till Naturhistoriska Riksmuseum insändt 
en i Sömmen vid Tullerum fångad kräfta, som mäter i längd när¬ 
mare 16 cm., det i litteraturen uppgifna maximalmåttet. (Klorna 
ej häri inräknade.) 
Oregelbunden fortplantning. 
Det händer ju ej så sällan, att däggdjurens fortplantning före¬ 
ter vissa oregelbundenheter med afseende på tiden. Vanligast eller 
åtminstone minst ovanligt är detta bland sådana djur, hos hvilka 
könsdriften är stark och hvilka sätta flera kullar om aret. Sa är 
ju t. ex. fallet med de små gnagarne. Äfven haren visar sig ej så 
sällan afvika från de normala vanorna i detta afseende, så att man 
får höra talas om, att dräktiga harhonor träffats midt i vintern. 
Äfven denna vinter ha från flera håll inkommit meddelanden om 
dylika fall. Mera ovanligt är däremot, att rofdjuren skrida till fort¬ 
plantning vid så att säga olaga årstid. Uttern synes dock i detta 
afseende intaga en viss undantagsställning. Det torde likväl vara 
en ganska ovanlig sak äfven för denna djurart, att den fai ungar 
midt i vintern. Ett särdeles intressant fall af dylikt slag har emel¬ 
lertid nyligen yppat sig i Stockholms skärgård. Till Riksmuseet 
utbjöds nämligen en kull af tre ännu blinda utterungar från Möja 
den 18 dec. 1910. De inköptes naturligtvis och äro nu uppstop¬ 
pade för att utställas i samlingen af svenska däggdjur. Kapten 
R. Nicoltn har också nyligen meddelat ett fall, som tyder på utterns 
oregelbundenhet i fortplantningshänseende. Han fangade nämligen 
i midten af januari i närheten af Växiö en utterhona, som ännu ej 
hunnit utväxa ti-ll större längd än 70 cm. från nosspets till svans- 
spets, och svansens längd utgjorde 24 cm. häraf. Det är uppen¬ 
bart, att ett dylikt exemplar måste ha blifvit födt långt senare än 
vid den normala iden. 
Ett intressant fynd. 
Från Sillre i Borgsjö socken, Medelpad, har herr Gullik Gul- 
liksson nyligen till Riksmuseet insändt ett tortmossfynd at ganska 
stort intresse. Det utgjordes af en underkäkshalfva af björn samt 
