i8 
FAUNA OCH FLORA 
De hafva i så fall knappast blifvit utträngda af andra arter, 
ty då skulle någon art, som kunnat tränga ut dem, hafva till¬ 
tagit. Törnskatan, som 1890 var så allmän, har aftagit i unge¬ 
fär lika hög grad som andra småfåglar, om den också har 
ökat något sedan 1912. Det är ett faktum, att särskildt sångarna 
genast draga sig tillbaka, då de komma i närheten af törnska¬ 
tans häckplats, men å andra sidan har jag aldrig sett en törn¬ 
skata förgripa sig på dem. I alla händelser kan törnskatan 
icke hafva något att göra med fältpiplärkans försvinnande. 
Min far berättade, att i juni månad ett år på 1860-talet så 
stark köld intfäffade på Öland och — om jag minns rätt — 
äfven i Småland, att småfåglarna dogo ut. Som exempel 
nämnde lian, att då han och Meves besökte de härjade trak¬ 
terna icke en sångare fanns att se, och det dröjde länge, innan 
småfåglarna åter repade sig. Det kan ju tänkas, att något så¬ 
dant inträffat på norra Öland. 
Att hussvalorna försvunnit från fyren beror med säkerhet 
på att det materiel, hvaraf de byggde sina bon, var sandblan- 
dadt och så dåligt, att massor af deras bon nedföllo, när storm 
och regn inträffade. Fisktärnekoloniens decimerande beror sä¬ 
kert på att holmen betas af får, som trampa sönder fåglarnes 
bon. Jag såg själf åtskilliga ihjältrampade tärnungar och en 
fullväxt sådan hade fått ena vingen aftrampad, och den hade 
läkts så att den var oduglig till flykt. Pilgrimsfalkarna besöka 
dagligen holmen och fånga ett par tärnor, och det bidrar nog 
äfven till att fåglarna minskas. 
Fyrmästaren på Ölands norra fyr berättade, att fiskare 
pläga om våren skjuta de i viken häckande lätt åtkomliga bärg- 
änderna. Kanske stryka då äfven strandskatorna med. Detta 
är så mycket mer troligt, som strandskatan bland en del af 
Ölandsbefolkningen har rykte om sig att vara särdeles väl¬ 
smakande. 
Det skall blifva intressant att i en framtid se om fåglar¬ 
nas — särskildt småfåglarnas — minskning i dessa trakter 
kommer att fortgå eller om den är tillfällig. 
