Om förändringar i fågellifvet på 
■ ■ 
norra Oiand. 
Af 
Kjell lvoltlioff. 
)C/( 
tt fågellifvet förändras är en sak, som ingen 
med någon inblick i naturen kan undgå att 
J märka. Vanligen äro också orsakerna därtill 
°- lätta att påpeka. Våra skogar nedhuggas el- 
J ler gallras, de ihåliga gamla träden tagas bort, 
och därför minskas till antalet eller helt för¬ 
svinna vissa arter, som äro beroende af dem. Snåren i 
skogskanterna rensas bort — och småfåglar, som i dem hade 
sin trefnad, försvinna. Kärr och ängsmarker förvandlas till 
åkerfält — och vadarefåglarna finna icke längre någon plats 
att bebo. En art uttränges af en annan o. s. v. Detta är 
saker, som vi öfverallt se, och, hur sorgligt det än är för na¬ 
turvännen, kan dock icke mycket sägas därom. Kulturen be- 
höfver utrymme, och naturen får ge vika. 
Hvad jag nu vill orda om är emellertid fågellifvets föränd¬ 
ring på en lokal, som under flera decennier icke ändrats af 
människor. Sådan jag såg den sommaren 1890, sådan är den 
ännu i dag. 
Nämnda sommar ströfvade jag tillsammans med min far 
omkring på Ölands norra udde, undersökande djurlifvet, sär- 
skildt fågellivet, som alltid mest intresserade min far. 
Genast vid framkomsten dit frapperades vi af den oer¬ 
hörda rikedom på småfågel, som rådde i västra kanten af 
