6 
FAUNA OCH FLORA 
färgen öfvervägande. Hos D. p. gairdnerii finna vi däremot 
ett bredt hvitt band längs ryggen. Hos hybriden är ryggen 
oregelbundet fläckig af hvitt och svart med öfvervägande 
hvitt hufvudsakligen i tvärband, men framtill i form af stora 
fläckar, som delvis äro longitudinella. (Denna teckning er¬ 
bjuder direkta jämförelsepunkter med vår D. leuconotns X 
D. major bastard). Det hvita på vingarne är intermediärt i 
utsträckning hos hybriden jämförd med hufvudformerna. 
Kroppssidorna äro hos D. nutallii starkt fläckade med svart, 
hos D. p. gairdnerii åter ofläckade och hos hybriden sparsamt 
svartstreckade. (Äfven denna teckning är analog med den hos 
vår svenska hackspettbastard).» 
Hvilken af de båda stamarterna är fader- eller moderart 
till denna hybrid, låter sig naturligtvis ej afgöra. Det synes 
mig dock vara troligare, att en kringirrande hanne af den 
sällsyntare D. leuconotns efter fåfängt sökande efter en maka 
af sin egen art hyllar sig till en hona af den allmännare arten, 
än att en hanne af D. major , som väl knappast haft svårt att 
få en hona af egen art, skulle para sig med en den sällsyntare 
artens hona. Det är ju bland fåglarna mestadels hannen, som 
vid sådana tillfällen tager initiativet. 
De båda arternas utbredning i vårt land är någorlunda 
lika. D. major finnes tämligen allmänt häckande i skogar och 
lundar öfver hela landet, och han går så långt mot norr som 
granen bildar skog. D. leuconotus är tämligen sällsynt och 
föredrar säkerligen större skogstrakter framför mindre sådana. 
Han går ej så långt mot norr som D. major ) men är dock 
funnen i trakten af Luleå och vid Jockmock (Nordens fåglar 
efter Frisendahl och Sundevall). Minst sällsynt är han i de 
södra norrländska landskapen samt i Dalarna, Värmland, Väst¬ 
manland och Uppland Han är äfven funnen bosatt i Småland 
och Östra Skåne (Nordens fåglar efter Sundevall). 
