5 2 
FAUNA OCH FLORA 
må emellertid framhållas en nära släkting till de hos oss od¬ 
lade kornellbuskarna, Cornus Volkensii, hvilken af Mildbr^ed 
här först påvisades och som förut varit känd blott från 
Kilimandscharos sluttningar, numera äfven från andra högre 
bergstrakter i Afrika. Lättare är det att studera och samla 
af skogens undervegatation. Framträdande äro där flera vac¬ 
kert blommande representanter för den tropiska familjen Acanth- 
acece , liksom anförvandter till våra nässlor, däribland en (Pilea 
Johnstonii), hvilken förut blott iakttagits i Kilimandscharos och 
Ruwenzoris montana skogar: Här och där står den buskar- 
tade Draccena afromontana med från grenarnas spetsar ned¬ 
hängande hvita blomsamlingar, en släkting till de små palm- 
liknande arter, som vi ibland se odlade som krukväxter i våra 
hem. I den lösa myllan invid stigen finna vi en växt, som i 
hög grad liknar vårt vanliga grodblad och som först väcker 
en oangenäm föreställning om, att människan redan lyckats 
förvanska denna jungfruliga vegetation. En närmare gransk¬ 
ning visar dock, att det visserligen är en Plantago major när¬ 
stående art, vi funnit, men hvilken dock är från denna skild, 
Dess namn är Plantago palmata. Att den är fullt ursprung¬ 
lig på platsen framgår af, att den i öfrigt är känd endast från 
det tropiska Afrikas högre berg, såsom Kilimandscharo, Abys- 
sinien, Ruwenzori och Kamerun. En annan intressant art af 
ett kändt nordiskt släkte är Thalictrum rhynchocarpam ) hvil¬ 
ken uppträder på öppnare platser, klättrande i buskarna. 
Äfven träden äga sin flora, i det öfverallt epifytiskt växande 
arter slagit sig ned och frodas på deras stammar och grenar. 
Orchidéerna äro fåtaliga och framträda föga; endast en blom¬ 
mande art sågs, den lilla Polystachya kermesina med lackröda 
blommor, hvilken hittills blott är anträffad på Ninagongo. Ri¬ 
kare och yppigare äro mossorna och ormbunkarna, hvilka 
ofta hölja stammarne som i ett grönt täcke. Det är dessa, som 
framför allt ge skogen dess prägel af saftig grönska och yp¬ 
pighet. 
Vägen bär slingrande uppåt och så med ens, på ungefär 
2,800 meters höjd, slutar skogen, och förvånade öfver afbrot- 
