FTT BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM MONGOLIETS FAUNA 7 * 
åtskilliga exemplar insamlats. Det är en medlem af jordekor¬ 
rarnas grupp, en ras af den mongoliska siseln, Citellus mongo- 
licus umbratus Thos. Den är gulgråspräcklig på ryggen, nå¬ 
got mera brun på hufvudet, gulhvit undertill. I likhet med 
sina släktingar har den genom det gräfvande lefnadssättet re¬ 
dan så godt som alldeles förlorat sina ytteröron, men den 
5 _ 5 cm. långa svansstumpen har ännu tämligen långa håt, 
som fortfarande äro tvåsidigt ställda, såsom på den tiden då 
förfäderna behöfde svansen som styrorgan under sina luft¬ 
språng. De långa, nästan raka gräfklorna ådagalägga, att denna 
sisel är en framstående gräfvare. 
Sislar af detta släkte förekomma i olika delar af Central¬ 
asien och västerut ända till Polen och Ryssland, hvarest de 
vissa år, då de äro talrika, kunna blifva svåra skadedjur för 
jordbruket. De öfriga steppgnagarne som ofvan omtalats höra 
till släkten, som i nutiden ej gå längre västerut än till södra 
Ryssland. Detta är emellertid beroende därpå, att de ej längre 
västerut finna sina lifsvillkor fyllda. Från djurgeografisk stånd¬ 
punkt är det då af intresse att erfara, att förhållandena for¬ 
dom varit annorlunda. Sislar och Aldaga -artei har man näm¬ 
ligen funnit i pleistocena aflagringar i olika delar af mellersta 
Europa, såväl i Tyskland som i Frankrike och dvärghamstrar 
ha funnits i fossilt tillstånd t. o. m. i England. Detta tyder på, 
att en gång, då dessa gnagare trifdes i dessa länder, där rådt 
ett torrt klimat, som genom sina verkningar framkallade stepp- 
artade bildningar . 1 
Den rika gnagarefaunan i Gobi-öknen synes kräfva tillvai on 
af rofdjur därstädes för att hålla dessa smådjur i schack. Pro¬ 
fessor Anderssons samling innehåller också ett vackert exem¬ 
plar af steppillern Putorius eversmanni Lesson, som nog har en 
viktig uppgift i detta afseende. Det är f. ö. en af pelshand- 
larne uppskattad varelse, hvilket man lätt förstår, då man ser 
1 Samtidigt lefde då också i mellersta Europa åtskillga andra steppdjur så¬ 
som pipharar (Ochotona), bobakmurmeldjur (Marmota bobac), korsak (Vulpes 
corsac), manulkatten (Felis manul), saigaantilop, dschiggetai och vildhäst m. fl., 
hvilka nu alla liksom de ofvan nämnda gnagarne äro tillbakaträngda till det inre 
Asien. 
