72 
FAUNA OCH FLORA 
den. Dess allmänna kroppsfärg är från klart ockergul till 
gräddgul, men ett band öfver nosen inneslutande ögonen, 
bröstpartiet, alla fyra benen samt svansspetsen äro brunsvarta, 
hvarjämte bakryggen är glest öfverlagd med stickelhår af samma 
färg. Läppar, haka och öronens spetsar äro hvita. Denna 
iller är säkerligen ett svårt gissel för sislarne m. fl. gnagare. 
Bland steppens fåglar finnas också flera arter, som otvifvel- 
aktigt också bidraga till jämviktens uppehållande. En dylik 
är steppörnen Aquila nipalensis Hodgson, som igenkännes i 
det ungdomsstadium, som är representeradt här i samlingen, 
därpå att de öfre stjärttäckarne samt spetsarne på arm- och 
stjärtpennor, större vingtäckare och skulderfjädrar äro rost¬ 
gula. Äfven denna örn är känd som specialist på sislar, ehuru 
nog utan tvifvel äfven harar ingå i dieten. En korp, Corvus 
corax ussurianus Tacz. mycket lik vår egen, tager nog också 
tull af smågnagarne. En annan kråkfågel i samlingen, en ost¬ 
asiatisk råka Corvus pastinator Gould, är en mera fredlig re¬ 
presentant för steppfaunan. Det föreliggande exemplaret ut¬ 
märker sig för sin litenhet med en vinglängd af endast 282 
mm. Den är från Burte-nor, Tabo-ul, och skjuten 4 / 6 1919. Då 
den har ganska sliten stjärt, kan den ej vara unge för året, 
men det oaktadt finnas ej blott näsborsten, utan alla fjädrar 
kring näbbroten kvar i behåll. Detta visar, att denna råka ej 
fäller dessa fjädrar så snart som vår art. 
Såsom typisk för den mongoliska steppen kan framför 
flertalet andra fåglar betraktas den mongoliska kalanderlärkan 
Melanocorypha mongolica Pallas, af hvilken art samlingen in¬ 
nehåller 5 exemplar, däraf tvenne ungar i en intressant små- 
fläckig dräkt. De gamla fåglarne igenkännas lätt från den 
europeiska kalanderlärkan på sin kastanjebruna kalott med en 
gräddfärgad fläck i midten och ett par stora svarta sköldfläc¬ 
kar på kräfvan. Denna lärka lifvar de ödsliga stepperna med 
sin sång, och kineserna bruka hålla dem i små burar place¬ 
rade i ändan på stafvar för att njuta af kvittret. Sannolikt är 
det också denna lärka, som fått ofrivilligt vara fostermor åt 
