”Hundens minne.” 
Efter 
H. E. Ziegler. 
r 1904 förevisade den gamle skolmästaren von 
Osten sin märkvärdiga häst Hans, som verk- 
! ligen med rätta förtjänade det attribut, som 
^allmänt gafs honom »den kloke». Ref. hade 
* själf tillfälle att se honom i Berlin. Det blef 
i en stor strid om Hans och hans prestationer. 
En del misstrogna ville påstå, att Hans mottog tecken från 
sin lärare, och psykologen Dr. Pfungst ansåg sig kunna fast¬ 
ställa, att dessa rörelser visserligen ej öfverskredo Vs mm., 
men att hästen iakttog dem och rättade sig därefter, och det 
måste man ju anse vara skickligt nog af båda parterna. 
Emellertid vederlädes teckenteorien därigenom, att Hans lärde 
sig svara, äfven då han ej såg sin mästare. 
Dessa försök fortsattes sedan på andra hästar af Herr 
Karl Krall i Elberfeld. Dessa berömda Elberfelderhästar lärde 
sig än mera än »den kloke Hans». I synnerhet blefvo deras 
prestationer på räknekonstens område helt enkelt underbara. 
De lärde sig att upphöja tal i kvadrat och till högre digniteter 
samt draga ut kvadratrötter, kubikrötter och ändå mycket 
värre saker. 
Efter hästarne blef det hundarnes tur och bland dessa 
kom isynnerhet »Mannheimerhunden» Rolf i ropet. Det var en 
Airedale terrier, som tillhörde en Fru Moeckel, men efter honom 
