HUNDENS MINNE 
9 1 
blott på lärjungens talang utan också på lärarens skicklighet. 
Följaktligen blifva resultaten ganska olika. En hund kunde 
hvarken lära sig stafva eller räkna, en annan har visat ganska 
goda prestationer i att räkna, och tre andra förvärfvade lika 
god förmåga att räkna och stafva som Rolf. Då dessa tre af 
olika ägare undervisats på olika platser, så är öfverensstäm- 
melsen i resultatet ett säkert bevis för metodens värde och 
tillförlitlighet. Rörande dessa tre sistnämnda hundar säger 
Ziegler, att de ha gifvit så många märkliga svar, att deras 
yttringar ej kan betviflas. 
Till slut bestämde sig Ziegler för att skaffa sig en hund 
själf trots svårigheterna att få föda åt en dylik under krigs¬ 
tiden, men han ansåg, att han genom att själf undervisa skulle 
bättre kunna lära och studera utvecklingen af den märkvärdiga 
förmågan hos hunden att räkna och stafva. Innan djuret var ett 
år gammalt kunde blott föga åstadkommas. Det kunde visser¬ 
ligen knacka tal i husbondens hand, men hade ännu inget 
intresse eller förstånd att räkna. Ziegler försökte från bör¬ 
jan att yänja sin hund att knacka tecknen ej i handen, utan 
på ett särskildt bräde. Det gick dock ej. Detta förklarade 
han så, att djuret betraktade brädet som ett likgiltigt föremål, 
men knackandet i handen som ett personligt förhållande till 
husbonden. Alla räknande och stafvande djur lösa enligt 
Ziegler uppgifterna endast, emedan de vilja lyda eller behaga 
sin husbonde eller vänta belöning. Därför är det från början 
dömdt att misslyckas, om man, såsom det föreslagits, skulle 
låta framlägga uppgifterna för djuren eller mottaga deras svar 
med maskin. Man kan förtydliga detta med följande jäm¬ 
förelse: mången hund hoppar gärna öfver en käpp, som hans 
husbonde håller fram, men han hoppar ej öfver en käpp, som 
sträckes fram ur en maskin. 
Då hunden var 14 månader gammal, återupptog Ziegler 
ånyo undervisningen och använde dagligen 10 minuter därpå. 
Snart fick han det därhän, att hunden satte sig lugnt framför 
honom och såg på honom uppmärksamt under lektionerna. 
Ziegler klargjorde talen för honom med fingrarne, och hunden 
