1 3 2 
FAUNA OCH FLORA 
ned i vattnet så skummet yrde om dem, då någon fisk eller 
något annat byte kom inom lämpligt håll. En svart och hvit- 
brokig kungsfiskare, så stor som en trast, Ceryle iiidis , var 
ännu vanligare än den lilla bla, som dock tog priset i fråga 
om skönhet. Lika främmande, som denna fågel verkar, när 
den någon gång uppträder i vårt land, lika väl passade den 
i detta färgstarka landskap. 
Det var ett lifligt djurlif, som rörde sig därute i kärret. 
Snäppor af flera slag flög o ensamma eller i små flockar, och 
en och annan and sträckte förbi. 
Dubbla och enkla beckasiner störtade upp litet hvarstädes, 
och två slags vipor, vår vanliga tofsvipa och en annan, Hop- 
lopteras spinosus, som hade en skarp, svart, tornlik spone på 
hvardera vingens carpalled. Den betedde sig som vår tofs¬ 
vipa och flög liksom denna skrikande efter, da man ströfvade 
omkring. 
Ute i kärret simmade sumphöns och änder, och ofvanför 
svärmade massor af rödbröstade egyptiska svalor och vanliga 
ladusvalor. 
Men det som för mig gjorde likheten med Tåkern ännu 
större än själfva sjöns utseende, var det ståtliga, bruna kärr- 
hökpar, som seglade öfver vassarna. Jag kände det nästan 
som en hemlandston, när jag såg den stora bruna roffågeln 
men sin karakteristiska flykt sväfva fram och tillbaka öfver 
sjön efter byte, och erinrade mig om hur jag vadat i Tåkerns 
otillgängligaste vassar, innan jag fann dess stora näste med 
de hvitulliga, ilskna ungarna. 
En annan hemlandston var lärksången, som beständigt 
hördes från skyn, och små piplärkor flögo upp framför en. 
Kärret låg med sin ena sida omedelbart intill Libyska 
öknen, hvars jämna gulröda yta endast här och där afbröts 
af några mjuka sandkullar. Härute uppträdde sparsamt en 
brunspräcklig ökensnäppa af en småspofs storlek vid namn 
Oedicnemus Saharae. 
Åt alla andra håll gränsade kärret mot det uppodlade 
deltalandet. Här voro dadelpalmer, orangeträd och kaktusar 
