ORNITHOLOGISKA IAKTTAGELSER I IDRE SOCKEN 139 
Mitt hopp att påträffa snösparfven i dessa trakter gäckades. 
Emellertid sammanträffade jag under hemfärden med läroverks- 
läraren E. Klefbeck från Falun. Han kom från en entomologisk 
utflykt och hade besökt nordligaste hörnet af Idre socken. 
Han meddelade, att han under denna färd iakttagit 3—4 par 
snösparfvar på fjället Storvätteshogna invid norska giänsen. 
Enligt herr Klefbecks utsago var djur- och växtlif i denna trakt 
.betydligt rikare än den jag besökt. 
Några bidrag till kännedom om vild¬ 
renens sista förekomst i vårt land. 
Då undertecknad midsommartiden 1919 stod i begrepp att 
företaga en zoologisk exkursion till Idre och Särna-fjällen, blef 
jag före afresan af professor Lönnberg ombedd försöka utreda 
tidpunkten för de sista vildrenarnas förekomst i denna trakt, 
där de som bekant längst bibehöllo sig i Sverige. 
Den tillförlitligaste uppgiften erhöll jag af en gammal min¬ 
nesgod man i Idre socken vid namn Löfhög Ol Olsson i Lill- 
flöten. Han erinrade sig med säkerhet, att hans morfar, Olle 
Persson i Lillflöten, år 1863 sköt de två sista i trakten dödade 
vildrenarna på Häggingsfjället i Lillherrdal socken. Året 1867 
eller 68 förföljde han emellertid ytterligare några i orten kring¬ 
strykande vildrenar, dock utan att det lyckades honom döda 
dessa. — olle Persson var en i hela norra Dalarna och Härje¬ 
dalen vida känd storskytt af gamla stammen, som dog år 1886 
vid 82 års ålder. 
Från resan medförde jag såsom gåfva till Riksmuseum 
tvenne större renhorn, som funnits öfverväxta af mossor och 
lafvar i en skogsmosse i närheten af Bunkris, Särna socken. 
Huruvida dessa horn härstamma från vild eller tam ren få 
herrar sakkunnige bedöma, men då tamrenar ej omtalas af 
Linné såsom förekommande i trakten, och enligt erhållna upp¬ 
gifter endast en och annan enstaka tamren sedan mannaminne 
