SMÄRRE MEDDELANDEN 
143 
b o fin k hona. Detta var ju ej någon gynsam lokal för en fröätande 
fågel, men hon var ingalunda bortkommen utan hoppade omkring 
sökande något ätbart. I de vattenfyllda bergsskrefvorna summo af 
vågorna uppkastade »märl» {Gammarus), och dessa slog sig bofink¬ 
honan på att fånga. Hon äntrade skickligt ned utefter skrefvornas 
ofta branta kanter och högg sitt byte samt vadade stundom ut så 
långt som hennes korta tarser räckte. Hennes sträfvande kröntes 
med framgång. Jag såg henne åtminstone tre gånger fånga märl r 
som hon valkade en stund i näbben och sedan sväljde. Detta 
skedde i vår omedelbara närhet — hon hoppade t. o. m. in i skåren 
och undersökte våra stöflar — och förmodligen fick hon ett full¬ 
ständigt mål i andra skrefvor, men nog kan denna diet anses ganska 
egendomlig för en bofink. 
E. L. 
Tidiga ejderungar. 
Den 14 maj i år sågs en ejderhona simma kring vid Källskären 
åtföljd af tre ungar. Märkligt nog höll gudingen sällskap med sin 
maka och sina barn, hvilket jag aldrig förut sett. Följande dag 
sågs en annan åda föra ned sina fyra nykläckta ungar i hafvet. 
E. L. 
Egendomlig förekomst af vattenödla. 
Ute på förut omnämnda i yttersta hafsbandet belägna Käll¬ 
skären varsnade Intendenten Behm den 14 /& i år några exemplar af 
lilla vattenödlan (Molge vulgaris L ) i en vattenfylld bergsskrefva.. 
Där funnos båda könen representerade, och vi fångade en hane i 
full lekdräkt samt höll den ett dygn i en spann med hafsvatten 
för att se, huru han skulle fördraga detta. Då han efter den tiden 
var i högönsklig välmåga, släpptes han tillbaka, sedan det sålunda 
konstaterats, att hafvets svaga salthalt i denna del af Östersjön väl 
kan fördragas af dessa djur. Huru vattenödlorna kunnat komma 
så långt ut som till dessa aflägsna skär synes dock gåtfullt. Att 
de direkt skulle kunnat simma ut dit, kan ju anses tämligen ute¬ 
slutet. Då de under sommaren lefva på land och ibland träffas 
inkrupna i murken ved eller under barken på balfruttna stockar o. 
dyl., är den hypotesen kanske troligare, att de med drifved på 
något sätt förts öfver den mer än milslånga hafssträckan från när¬ 
maste land. Men äfven med sådant transportmedel till hjälp är 
den konstaterade förmågan att fördraga hafvets sälta därstädes af 
betydelse. 
E. L. 
Sjöfåglar nedsmorda af olja i hafvet. 
Under det att undervattenskriget pågick som värst och tank¬ 
ångare med oljelast samt motordrifna fartyg med förråd af olje- 
bränsle torpederades, omtalades det upprepade gånger, att olika arter 
