144 
SMÄRRE MEDDELANDEN 
af sjöfåglar fått sin fjäderskrud så genomdränkt af olja, att de ej 
kunnat flyga. En del fåglar uppgåfvos äfven ha fått huden inflam¬ 
merad, så att de dogo och sedan af vågorna kastades upp på Eng¬ 
lands 'kuster. Då i vinter enligt tidningsnotiser några liknande 
fenomen skulle ha iakttagits utanför Västervik, bad redaktionen Rek¬ 
tor Per Segerstedt vänligen göra undersökningar i denna sak och 
lämna meddelande härom. Följande svar har från honom erhållits: 
Med anledning af brefvet har jag satt mig i förbindelse med fyr¬ 
mästaren Lundgren, som är upphofsman till meddelandet i fråga. 
Han har emellertid varit bortrest, så att det dröjt nagot. 
Enligt hans uppgifter har det mest varit alfågel, som neroljats. 
Oljan skulle ha utsläppts af ångfartyg för att mildra brottsjöarna 
under de ovanligt valdsamma stormarna i dec. och jan. samt af 
rådande östliga vindar drifvits in mot kusten. Företeelsen har 
visat sig under »några veckor» samt enligt hvad L. vet Iran Asö till 
Städsholmen utanför Loftahammar. Fåglarna ha ej kunnat lyfta 
eller ibland gjort det med största svårighet. De ha gått upp på 
isen, stundom på land, för att söka befria sig fran »klistret». Här¬ 
under ha de skjutits i mängd och stundom kunnat direkt slås ihjäl. 
Fjäderklädnaden har tydligt (för syn, lukt, känsel) varit oljig 
tjärig, men efter plockning ha fåglarna varit fina och feta, utan 
något iakttaget fall af inflammation i huden. Inga själfdöda fåglar 
ha^iakttagits. Icke heller har någon olja eller dylikt direkt iakttagits 
på vattnet. Fåglarna ha naturligtvis under simningen småningom 
samlat på sig af otyget. Företeelsen har upphört sedan mer än en 
månad, så att nu finnes icke möjlighet att komma öfver någon 
corpus delicti. Skulle något liknande upprepas, kommer L. att 
sända prof till Riksmuseum. 
Västervik den 25 febr. 1920. 
Per Segerstedt. 
En Håbrand (Lanina cornubica) fångad utanför Hälsingborg. 
Den 15 okt. 1919 fann en fiskare H. Munkberg när han skulle 
vittja sina torskrefvar, att en håbrand fastnat pa desamma. Hajen 
hade fullständigt snott in sig i refven, så att ett 1 o-tal krokar fastnat 
i hans kropp. Hans vikt uppgick till 140 kg. Tyvärr blef han ej 
mätt förr än han redan uppstoppats för Hälsingborgs museum, där 
den nu förvaras, men fanns då vara 2,36 m. Torskrefven, på hvilken 
håbranden fångades, var satt ungefär midt i Sundet, något närmare 
svenska sidan, på ett djup af 15 — 20 famnar. 
Håbranden kommer stundom på villovägar och har t. o. m. 
några gånger fångats i Östersjön, men är äfven i Öresund mycket 
sällsynt, hvilket också framgår däraf att ingen af dem, som sågo 
det nyfångade djuret, sett något dylikt förut. 
Hälsingborg 18 /a 1920. 
A. Nilsson. 
