FAUNA OCH FLORA 
IÖ2 
Huggormen (Vipera berus L.) synes vara synnerligen all¬ 
män. Största uppmätta exemplaret visade en längd af 632 mm. 
Äspingen, som Fischerström 1 i sin intressanta beskrif- 
ning öfver Mälartrakten i likhet med Linné upptager som sär¬ 
skild art, är endast en ung huggormshona af mera rödbrun 
färg. (Jfr Lönnberg, Sveriges Ryggradsdjur III. Stockholm 
1915, p. 15.) 
Den sällsynta s. k. svarta huggormen, Linnés Coluber 
Prester (Linné, Fauna Suecica, Sthm 1761, p. 104), är likale¬ 
des blott en färgvariant af vanliga huggormen. Af denna form 
finns ett vackert exemplar i läroverkets samlingar, infångadt i 
trakten af Eskilstuna. Längden 526 mm. 
Af ödlorna äro ormslån eller kopparormen (Anguis fragi¬ 
lis L.) synnerligen allmän. Morgon och kväll ser man den i 
skogen snabbt och smidigt kila i väg mellan mossa och torra 
löf, sökande sniglar, maskar och andra småkryp. 
Äfven skogsödlan (Lacerta vivipara Jacq.) förekommer tal¬ 
rikt, i all synnerhet i skogsdungarna. Sandödlan synes där¬ 
emot saknas inom området i fråga. 
De egentliga grodorna representeras af endast två arter, 
vanliga grodan (Rana temporaria L.) och den s. k. åkergodan 
(R. arvalis Nilss Den förra är som alltid ytterligt allmän, den 
senare däremot ganska sällsynt. På skolans museum förva¬ 
ras af sistnämnda art två exemplar, tagna af d:r Y. Schwartz. 
Själf har jag af samma grodart infångat tre typiska exemplar, 
af hvilka det största hade följande mått: 
Nosspets till anus-58 mm. 
Anus till spetsen af bakfotens 4:de tå 93 » 
Anus till hälen --51 » 
På det ena af de båda på museet i formalinsprit konser¬ 
verade arvalis-exe mplaren iakttogs en yttre metatarsalknöl vid 
basen af 4:de tån på bakfoten. En dylik knöl saknas ju i re¬ 
gel hos R. arvalis , och exemplaret i fråga fick härigenom en 
viss likhet med P. agilis Thom., en likhet, som ytterligare för¬ 
höjdes därigenom, att exemplaret var relativt ungt, och art- 
1 Fischerström, Joh., Utkast till en beskrifning om Mälaren. Stockholm 1785. 
