EN NY KROKODIL FRAN BELGISKA KONGO I7 1 
ning till lifvet i dylika sumpskogar. Han menar också, att 
dessa arter förr haft större utbredning, men att denna inskränkts 
genom uttorkandet af stora delar af Afrika. 
Det enstaka uppträdandet af krokodilerna i Kongo gör, att 
djurens individuella vanor lättare kunna uppfattas, än däi det 
finnes en mängd dylika djur. Lang konstaterar alltså, att de 
enskilda individerna ha en utpräglad vana att regelbundet visa 
sig på vissa ställen i samband med deras böjelse att vilja gassa 
sig i solskenet under dagens varmaste timmar. För att komma 
till dessa af dem omtyckta platser göra de tydligen särskilda 
vandringar. Om föda finnes, kunna de stanna på en plats un¬ 
der månader, men under regntiden, då fiskarne, som utgöra 
deras hufvudnäring, sprida sig, måste äfven krokodilerna ströfva 
omkring. Under torrtiden återvända de till de större floderna. 
En del bli instängda i smärre vattenhål, men andra kunna göra 
ganska långa vandringar öfver land för att komma till pas¬ 
sande vatten. 
Vattendelaren mellan Kongofloden och Nilen är ej meia 
utpräglad än att vid högt vatten under regntiden en vandring 
af fiskar kan äga rum från det ena vattensystemet till det 
andra. Lang fann t. ex. i nordvästra Kongo, att en stor sump¬ 
mark nära Garamba gaf tillfälle för fiskar att komma genom 
floden Tore från tillflöden till Nilen till dylika, som föllo ut i 
Kongofloden. Förut hade han på ett annat ställe iakttagit en 
liknande förbindelse mellan Tondji, ett biflöde till Nilen, och Aka, 
ett biflöde till Kongo. Dessa förhållanden förklara den delvisa 
öfverensstämmelsen mellan Nilens och Kongos fiskfauna, men 
tillika, huru krokodilerna lätt nog kunna komma från ett flod¬ 
system till ett annat. 
I allmänhet är det svårt nog, säger Lang, att se kroko¬ 
dilerna i Kongos bruna vatten, där dessutom de skogiga strän¬ 
derna, drifvande trädstammar, stenblock m. m. hjälpa till att 
dölja den lilla del af hufvudet, som djuren visa öfver vat¬ 
tenytan. I vanliga fall förhålla sig djuren också tysta. Det 
högljudda bölandet, som stundom höres från stora ensamma 
exemplar, torde kunna tolkas som det slöa kräldjuiets ktaf- 
