Djuren i folktron. 
Hvad man tänkte och trodde i Göinge i äldre tider. 
Af 
Pehr Johnsson. 
e gamle fäderna, som i äldre tider lefde och 
verkade i den del af Skåne, som ligger när¬ 
mast smålandsgränsen, omfattande de båda 
Göingehäraderna, tänkte och trodde helt an¬ 
norlunda än den befolkning, som för närva¬ 
rande där sitter vid styret. Vidskepelsen har 
mångenstädes lefvat kvar ända in i senare tider, och bland de 
äldre i mera aflägsna och undangömda bygder lefver ännu 
åtskilligt kvar, som kan hänskjutas till öfvertro. Även ifråga 
om djuren hade man en hel del att förtälja, mycket att iakt¬ 
taga, som i mer eller mindre mån måste hänskjutas till vid¬ 
skepelsens många olika områden. Vi ha efter en del äldre 
personers berättelser samlat åtskilligt, som i detta afseende 
kan vara värdt att erinra om, rädda undan den glömska och 
förgängelse, som så lätt vill vidlåda sådant, till hvilket den 
nuvarande generationen icke längre sätter tilltro. Vi skola 
därför i det följande taga hvarje djur för sig. 
Hästen ansågs- näst hunden för det klokaste af alla djur. 
På denne kunde man lita bättre än på sig själf, förutsatt att det 
var ett dygdigt djur. Då en häst frustade med näsborrarna, 
vädrade han fara och när han klippte med öronen, var han 
ond. Skulle man föra honom till en marknad, och han såg 
sig om, innan han kom ur gården, kunde man lika gärna stanna 
hemma med honom, ty han förblef osåld. 
