DJUREN I FOLKTRON 
181 
igenom denne hindrades från att komma ut i detta senare. 
Han lyckades också att taga honom fast. Sedan körde han 
med honom dagligen och sparade därigenom sin egen fåle. 
Han fick dock vara försiktig, så att hästen fick behålla betsel 
och grimma på. En dag då en piga skulle leda hästen ned 
på ängen att beta, tyckte hon det vara synd om kreaturet, 
hvarför hon tog betslet af honom. I samma ögonblick var 
emellertid förtrollningen bruten, och han försvann strax där¬ 
efter i den närliggande ån. 
Vid en annan gård i trakten benämnd Kätteboda har min 
sagesman omtalat, att det var en vattenhäst, som var så litet 
rädd, att, då de åkte in hö, gick han upp på gården och drog 
själf ned höet ur »homöjan», genom hvilket detta var upp¬ 
stucket. Så stor och hög var han, då han tänjde ut sig. An¬ 
nars var han som en vanlig häst. 
Äfven Odens bekanta häst hör man då och då af de äldre 
omtalas. På denna brukade han att fara genom luften, i all 
synnerhet under skärtordagsnätterna, då han var ute för att 
jaga häxor. På denna kunde han, enligt samma sägen, för¬ 
flytta sig hundra mil på en natt. Hästen var skodd med guld¬ 
skor, och det berättas om en bonde i Örkeneds socken, som 
hittat en dylik sko, hvilken hästen tappat, att han blef öfver- 
måttan rik. Oden åtföljdes alltid af ett koppel hundar, och 
brukade man i Göinge benämna hela sällskapet »Noens hunna». 
Hästen spelade också en roll i folktron, att man trodde 
den blifvit använd som kyrkogrim. Därmed menade man, att 
ifall något lefvande djur murades in i en kyrkobyggnad skulle 
denna bli förvarad för framtiden både för troll och onda män¬ 
niskors anslag lika väl som för eld. Från Göinge har man 
ett sådant fall. I Hästveda kyrka påstår nämligen folksägnen, 
att en häst blifvit inmurad som skyddsoffer. Kyrkan skall 
därför också i äldre tider med anledning däraf ha kallats 
Hästhvita, emedan hästen ifråga också varit hvit till färgen. 
Om man, då en kvinna skulle föda barn, hade en s. k. 
»fölhamn» till reds eller den hinna, i hvilket ett föl legat, när 
detta föddes, och tog om kvinnan, kunde hon sedan föda barnet 
