DJUREN I FOLKTRON 
185 
betade, skulle man akta sig för att köra bort denna, ty det 
bådade tur och lycka. Man höll allmänt före, att ett svin, på 
hvars rygg kråkor sutto, skulle icke drabbas af vare sig sjuk¬ 
dom elter annan dålighet, utan tvärtom bli till gagn och nytta 
för dess ägare. — Slog man ett svin med en sopkvast, fick 
detta dynt. — Då man slaktat ett svin, fick man vara ytterst 
noga, så att man skar af det spenarne, hvilka kastades på 
gödselhögen och där nedgräfdes. Om ett annat svin åt upp 
dem, trodde man, att grisarna däraf dogo. — Om ett svin ville 
påta i jorden, hvilket var ganska vanligt, brukade man sätta 
en ståltrådsring i dess näsa. Eller ock klöf man det i den 
broskiga delen af trynet med en knif. Efter någon tid vänjde 
det sig af med att böka i jorden. 
Hunden ansågs vara det klokaste af alla husdjur. Hvar 
och en som behandlade en sådan illa, sades »skära ris till sin 
egen rygg». Förr eller senare skulle det gå en sådan illa. 
Det oaktadt brukade man säga, att ett hundmöte, då man 
färdades bort, var lika olyckligt, som mötet med en karl var 
lyckosamt. — När hunden föreföll trött och olustig, sades 
han vara »ovärssjuk». Likaledes när han åt gräs, kom det 
regn. — Såg han länge åt tiljan på golfvet i stugan, vän¬ 
tade han dödsfall och lik. Om han på aftonen tjöt brukade 
man säga, att han antingen väntade eldsvåda eller också »tjöt 
någon ur huset». -— Om julaftonen brukade man lösa band¬ 
hunden, som skulle smaka af alla maträtterna. Därefter skulle 
alla tillsäga honom att gå till dörren. Gjorde han detta, var 
det ett tecken till, att den person, som han åtlydde, lefde icke 
till nästkommande julafton, utan skulle under årets lopp af- 
lida. Denna tro var allmän särskildt i norra delen af Göinge, 
där seden mycket praktiserades. 
Katten ansågs vara ett af de mest finurliga af husdjuren, 
det mest knepiga och vakna. När han tvättade sig brukade 
man alltid säga, att »han väntade främmande». Men det oak¬ 
tadt bådade det stor otur, om en sådan sprang öfver vägen, 
då man skulle fara bort. — Skrapade han klorna mot ett 
träd, bådade det oväder. 
