Smärre meddelanden. 
Knipan häckfågel i Nord-Tyskland. 
I Ornith. Monatschrift för juli i år lämnar Wilh. Rudiger ett 
intressant meddelande om knipans förekomst som häckfågel i Mark 
Brandenburg. 1 Märkligt nog är det ej heller fråga om ett sporadiskt 
fall här eller där, utan hans iakttagelser sträcka sig öfver åren 
1888—1911 och det är en hel rad med häckplatser, som uppräk¬ 
nas. Han nämner ej mindre än 15 revir inom statsskogarne och 
5 revir af kommunala eller enskilda skogar. I Schorfheide omkring 
4 mil norr om Berlin häcka knipor i alla fem reviren. De häcka 
gärna i gamla ihåliga ekar och bokar, och då dessa af skogshus¬ 
hållningen borthuggits, minskas knipornas möjlighet att få passande 
bolägenhet. En del häckar också i spillkråkhål. I reviret Hoch- 
zeit nära floden Drage på gränsen mot Posen har Rudiger med 
framgång satt upp holkar åt kniporna. Det samma har skett något 
nordligare vid Bahrenortsjön. 
Dessa lärdomar lika så väl som den erfarenhet, som vi af ålder 
ha från vårt eget land (se t. ex. meddelandet från Dannemorasjön 
sid. 142 af denna årgång!), borde ifrigt mana till uppsättandet af 
knipholkar för att befordra ökningen af denna vackra, nyttiga och 
intressanta fågelart. 
En tångspigg (Spinachici spinachia) fnnnen i Hälsingland. 
Till Riksmuseet har Fiskeriinstruktören Hjalmar Skoglund ny¬ 
ligen insändt en tångspigg, som den 20 juli i år fastnat i ström- 
mingsskötar satta på 12 m. djup vid fiskläget Hölik utantör Hudiks¬ 
vall. Detta fynd är af ganska stort intresse, ty tångspiggen har 
förut veterligen ej fångats norr om Edskön i Gestrikland vid vår 
östra kust. Exemplaret var 9 cm. långt, hvilket i betraktande at 
årstiden var rätt märkligt. Saken är nämligen den, att ifragavarande 
fiskart, såsom D:r C. G. J. Petersen först pavisat, är ettårig. Sedan 
tångspiggarna fortplantat sig dö de bort. I Öresund och Skelder- 
viken finnas sålunda, enligt hvad jag själt konstaterat, vid mot- 
1 Saken är f. ö. redan omnämnd i Prof H. Schai.ows präktiga arbete 
om Brandenburgs fågelfauna. 
