Djuren i folktron. 
Hvad man tänkte och trodde i Göinge i äldre dagar. 
Af 
Pehr Johnsson, 
(Forts.) 
katan. Beträffande denna fågel var det en 
ganska allmän åsikt, att hon var ett hår af 
hin. Skrattade hon i närheten af huset, var 
det liktydigt med, att det antingen kom främ¬ 
mande eller också betydde det förargelse. 
Skrattade hon om natten, trodde man, att hon 
såg spöken. —- Byggde skatorna högt, ansågs det betyda en 
torr sommar, men om de byggde lågt en regnfull sådan. Det 
var farligt att rifva ned ett skatbo, detta icke allenast därför 
att det bringade otur, utan också om man rörde vid ett så¬ 
dant med händerna, fick man skabb. Detta ansågs absolut 
säkert och pojkar, som refvo ned skatbon brukade icke sällan 
skruda sig i vantar, då de gjorde detta. Att skjuta i ett skatbo 
ansågs ytterst farligt. Vi ha salunda hört omtalas en bonde, 
som en morgon, innan solen var uppe gjorde detta. Men in¬ 
nan solen var nedgången, hade han råkat ut för den olyckan, 
att hans hästar skenat och han själf slagit sig sa, att han 
däraf tog sin död. 
Skatorna kunde äfvenledes bringa bud om dödsfall. Man 
räknade nämligen på, att om dessa samlade sig i ett träd till 
större antal, exempelvis i gårdslönnen eller almen, utan att 
skratta, eller som vanligt var, föra oväsen, var detta liktydigt 
med att lik tämligen snart därefter skulle bäras ut från gården. 
