2 I 2 
FAUNA OCH FLORA 
Att komma i skotthåll för en skata föll sig ytterst svårt. 
Dessa djur räknades nämligen som de mest påpassliga och 
vakna i detta afseende. — Sköt man på en sådan, då man var 
på väg ut till jakt, bringade det otur, och det lönade sig föga 
att gå till skogs. Något byte fick man ändå icke. 
Man skulle akta sig för att oroa skatorna allt för mycket, 
när de på vårarne byggde sina bon, ty i så fall blefvo de 
stygga och envisa, plockade till sig kycklingar och gåsungar, 
så att det var nästan ogörligt att kunna vaka öfver dessa. — 
Under skärtordagsnatten följde skatorna med häxorna till Blå¬ 
kulla. Och när de återvände därifrån hade de förlorat alla 
sina stjärtpennor. Skatan ansågs höra till den ondes följe. 
Hon var själf icke bättre än en häxa. Man brukade därför 
att hålla sig väl med henne i så måtto, att man vid högtiderna 
gaf henne matvaror. 
Dufvan. Förr i tiden lade dufvan sju ägg i sitt bo och 
skatan endast två. Denna var emellertid som alltid tjufaktig 
och bytte ägg med dufvan. Därför brukar denna också i sitt 
kuttrande säga: »Du tju’ (tjuf), du tju’, tog sju för tu, du, du 
tju, du du tog sju för tu du». Man anser äfvenledes att ovän¬ 
skap allt fortfarande mellan dufvorna och skatorna för 
denna tjufnadshistoria är rådande. 
Svalan bringade, i likhet med storken, lycka med sig, och 
att skjuta en sådan ansågs vara liktydigt med att själf ådraga 
sig skada. Att rifva ned en svalas bo, var ett fullkomligt 
hälgerån och kunde aldrig medföra annat än olycka. 
Från Örkened har berättats, att svalan en gång i tiden 
varit tjänstepiga hos jungfru Maria. Men hon var oärlig, stal 
ett silfvernystan och blef därigenom förvandlad till en fågel. 
Hon brukar därför också att kvittra: »Jag satt jämte jungfru 
Maria och sömmade silfver och silke, jag stal bå’ sax å vax 
å nål å trå, jag svor vid Gud, att jag gjorde det inte, men jag 
gjorde det väl ändå». 
Under vintertiden trodde man svalorna lågo på sjöbottnen. 
— Goda väderleksspåmän voro de. Man brukade sålunda 
säga, att när svalan flög lågt väntade hon regn, men om hon 
