FAUNA OCH FLORA 
2l6 
den’ lede, brukade merendels alltid enligt folktron korpar fara 
skriande fram. — Hörde man dem nattetid skria öfver bygden, 
bådade detta olycka, antingen i form af krig, pest eller hun¬ 
gersnöd. — Såg man tvenne korpar huggas öfver ett hus, där 
ett nygift par bodde, ansågs detta båda äktenskapets snara 
upplösning. — Sak samma om man förnam korpar skria öf¬ 
ver en bröllopsskara på väg till kyrkan. Det blef aldrig nå¬ 
gon lycka i det äktenskapet. — Att skjuta en korp ansågs 
ytterst farligt. Först och främst blef bössan »förgjord», så 
att man icke med densamma kunde råka något, som man äm¬ 
nade skjuta, och så för det andra bådade det olycka för den, 
som fällt korpen till jorden. 
Befolkningen i Göinge trodde äfvenledes, att det fanns en 
hvit korp. När denne visade sig, blef det stort elände på jor¬ 
den, ja många trodde, att det då närmade sig »världens sista 
tid». 
Storken. Att få en stork till att slå ned på en gård och 
där vistas, ansåg man vara synnerligen lyckosamt. På för¬ 
våren brukade mången därför att lägga ett hjul på taket i af- 
sikt att få storken till att där slå ned och reda sig bo. — 
Där storken bodde, var också tur och lycka rådande. — En 
gård, där sådana hade sin boplats, kunde icke brinna. — Hvarje 
höst brukade storkarne samlas för att hålla ting och då dö¬ 
dades alltid den äldste i flocken. — Den enda olägenhet man 
hade af dessa djur var, att de drogo hem en massa ormar 
och grodor, så att det blef orent på gården i närheten af de¬ 
ras bo. — Att skjuta en stork ansågs mycket farligt. Det 
medförde alltid en svårare olycka. En bonde som gjorde 
detta blef efter några få år så fattig, att han fick gå ifrån gård 
och grund. Med allt hvad han företog sig hade han stor otur, 
och efter några få år dog han i stor fattigdom. 
Svanen. De gamla brukade berätta, att svanerna en gång 
för mycket länge sedan kappades med hvarandra, hvilka som 
kunde flyga längst. Och så flögo de så långt bort som till 
världens ända. Men där var det så kallt, att vingarne fröso 
fast vid skyarna. Och har däraf sedan norrskenet uppstått. 
