DJUREN I FOLKTRON 
2 19 
Guldhönan var ett litet lyckodjur, som man alltid räknade 
med. Hon var omtyckt af både stora och små. Särskildt vid 
bärgningstiden af säd brukade hon förekomma i stort antal. 
Man tog henne då i handen och sade: »Åkerhöna fly, fly, i 
morgon blir det solsken och grant vär!» Flög hon, då ansåg 
man också, att det verkligen blef soligt och vackeit väder.— 
Där sådana förekommo talrikt, ansåg man, att förmögennhet 
lätt skulle stanna kvar. 
Bina. Den 4 september — Moses —- skulle bina slaktas. 
Man fick åtminstone icke dröja många dagar därefter. Från 
den dagen ansåg man nämligen, att bien icke mera samlade 
någon honung. — Ägaren af bisamhälle fick akta sig för att 
låta någon främmande person komma in i bigården och lyfta 
på kuporna. I så fall kunde man lätt förlora turen. Och den 
som mistade turen med bi, kunde lätt förlora den äfven med 
annat. 
Spindeln. Om en sådan kom krypande på en, var detta 
liktydigt med, att man snart fick nya kläder. — Dödade man 
en sådan, dref man lyckan ur huset. — Kom en sådan kry¬ 
pande på en ung flickas kläder, var det ett tecken till, att hon 
snart fick friare. — Om en spindel klängde sig uppåt taket, 
ansågs det betyda vackert väder, gick han däremot nedåt, 
dåligt sådant. Särskildt vid höst- och skördetiden brukade 
man räkna med detta. 
Loppan. När lopporna voro mycket efterhängsna och be¬ 
svärliga, trodde man, att det blef dåligt väder. — Satte sig 
en sådan på en hand, väntade hon näsvist främmande. — 
Kom en loppa på en dräkt, som man man höll på att sy, kom 
den att lefva och bli gammal, som skulle bära densamma. 
Innan dymmelsveckan gick in, skulle man rensopa husen väl, 
i annat fall blef det mycket loppor. — Man skulle akta sig 
för att ha sågspån i trossbottnarne, ty det var visserligen 
varmt, men de blefvo på samma gang förfäiliga tillhåll föi 
loppor. 
Lusen. Man höll före under äldre tider, att det fanns en 
del gamla personer, på hvilka det kunde »skapas löss» i så 
