Om ekens spridning och betydelsen häraf 
som ett tidräkningsmoment. 
Af 
Einar Lönnberg. 
et nordligaste ställe i Sverige, där ett flertal 
fullt vilda ekar af någorlunda afsevärd storlek 
förekommer, är vid Sjuforsarne i Testeboån i 
Ockelbo socken af Gästrikland. Men dessutom 
omtalar Gunnar Andersson förekomsten af 
tvenne ekar å Gullgrufva ägor i Skogs soc¬ 
ken af Hälsingland. Han uttalar 1 sin åsikt om dessa på föl¬ 
jande sätt: »Den nordligaste lokalen i vårt land, där man med 
säkerhet kan anse eken vild, torde sålunda vara den ofvan 
från Skogs s:n i Hälsingland omtalade förekomsten på 61° ll f 
n. br. Där är trädet en i utdöende stadd, verklig och uppen¬ 
bar relikt.» Samme förf. meddelar också, att i den nära in¬ 
till sistnämnda växtplats liggande Stormyren eken finnes fossil 
i riklig mängd. Huru långt i norr eken sträckt sin utbredning 
under de gynnsammaste klimatiska förhållandena är däremot 
ännu ej utrönt genom någon systematisk undersökning af torf- 
mossarne i södra Norrland, men sannolikt har den dock upp- 
trädt ännu något nordligare än nämnda reliktlokal. För detta 
talar också det faktum, att enligt benäget meddelande af D:r 
L. von Post ek fordom funnits äfven i trakten kring Siljan i 
Dalarne, såsom man funnit genom torfmossundersökningar. 
1 Den norrländska florans geografiska fördelning och invandringshistoria. 
Uppsala 1912. 
